Ухвала
 
02 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 130/218/22
провадження № 61-9398 ск 23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», подану його представником Чешковським Володимиром Анатолійовичем на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.       У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 08 грудня 2021 року № 1245 «Про відсторонення від роботи», поновити її на роботі, зобов`язати відповідача виплатити їй невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.
 
2.       Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 31 травня 2023 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Виробничого підрозділу Жмеринська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 08 грудня 2021 року № 1245 «Про відсторонення від роботи». Поновлено ОСОБА_1 з 09 грудня 2021 року на роботі у Виробничому підрозділі Жмеринська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаді оператора сортувальної гірки 5 розряду станції Жмеринка. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Виробничого підрозділу «Жмеринська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 29 174, 58 грн. Вирішено питання судових витрат. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущене до негайного виконання.
 
3.       У червні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця», подана його представником Чешковським В. А. на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 травня 2023 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
4.       Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
5.       Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
6.       Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України встановлено, що малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
7.       Частиною четвертою статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження, зокрема, призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
 
8.       Частинами першою та другою статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
 
9.       Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, щодо спадкування, щодо приватизації державного житлового фонду, щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
10.   Предметом спору у справі № 130/218/22 є вимоги про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення невиплаченої заробітної плату за час незаконного відсторонення від роботи тобто вимоги, які виникли з трудових відносин, ціна позову у справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
11.   Таким чином, дослідивши предмет позову, складність справи та значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд дійшов висновку про малозначність цієї справи, незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, оскільки стаття 19 ЦПК України розташована у Розділі I «Загальні положення» та поширюється й на касаційне провадження.
 
12.   Касаційна скарга містить посилання на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відповідно до яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню у випадках, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
 
13.   Так скаржник, вказуючи на те, що справа має для нього виняткове значення зазначає, що перелік посад, які займають залізничники, накази про відсторонення яких судами попередніх інстанцій визнано такими, що підлягають скасуванню тільки у його практиці більше двадцяти, у зв'язку із чим скаржник не розуміє кого із працівників потрібно було відсторонити.
 
14. Перевіривши зазначені доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що наведена скаржником обставина не дає достатніх підстав для висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки нерозуміння скаржником норм законодавства та практики їх застосування не може бути підставою для відкриття касаційного провадження. 
 
15.   Крім цього касаційна скарга не містить достатніх обґрунтувань щодо того, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
16.   Доводи скаржника фактично полягають у його незгоді з оцінкою судами першої та апеляційної інстанцій зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
17.   Верховний Суд зауважує, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено. Сама лише вказівка на зазначені винятки без належного обґрунтування та підтвердження належними доказами зазначених обставин, не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.
 
18.   Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 
 
19.   У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року), та принципом остаточності судових рішень - res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
20.   Оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.
 
21.   Зазначене відповідає і Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
22.   При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення ЄСПЛ у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
23.   Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
24.   Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
25.   Враховуючи наведене, оскільки Акціонерним товариством «Українська залізниця» подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
26.   Верховний Суд також зазначає, що ухвалами від 21 червня 2023 року у справі № 180/363/22 та від 07 липня 2023 року у справі № 205/1329/22 були відкриті касаційні провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства «Українська залізниця» на судові рішення ухвалені за результатами розгляду справ у подібних правовідносинах, задля вирішення питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та усунення суперечливих підходів у застосуванні законодавства України при вирішені спорів щодо відсторонення працівників від роботи у разі відсутності вакцинації проти COVID-19. Таким чином для вирішення питання формування єдиної правозастосовної практики не є необхідним відкриття касаційного провадження у цій справі. 
 
27.   Крім цього, Верховний Суд звертає увагу на те, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті провадження) виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для касаційного оскарження судових рішень відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України, відтак не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389-392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
1.       Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», подану його представником Чешковським Володимиром Анатолійовичем на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 травня 2023 року.
 
2.       Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                     В. В. Пророк
 
І. В. Литвиненко
 
Є. В. Петров