ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/27518/20                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 липня 2023 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.О., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,         
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в місті Києві, які полягають у застосуванні при встановленні та виплаті пенсії ОСОБА_1 визнаної неконституційною та не чинною з 21.12.2016 норми частини сьомої  статті 43 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  (зі змінами), а саме: обмеження максимального розміру пенсії в десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в місті Києві виплатити ОСОБА_1 різницю між нарахованою та виплаченою пенсією за період часу з 01.05.2018 по дату набрання чинності рішенням суду по даній справі;
- зобов`язати Головне управління ПФУ у місті Києві виплачувати пенсію ОСОБА_1 з дати набрання чинності рішення суду по даній справі й довічно - без обмежень максимального розміру пенсії.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є пенсіонером та отримує пенсію за вислугою років, однак відповідач виплачує її в обмеженому розмірі десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в м. Києві щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, починаючи з 17.10.2019.
Зобов`язано Головне управління ПФУ в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром, починаючи з 17.10.2019, з урахуванням проведених виплат.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням висновків Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.12.2021, у цій справі застосуванню підлягають норми  Закону № 2262-XII  з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.16.2016 № 7-рп/2016, а не норми  Закону  3668-VI. 
В той же час, відмовляючи в частині позову, суд зазначив, що позовна вимога щодо виплатити між сумою перерахованої пенсії та фактично отриманою пенсією є похідною від вимоги про зобов`язання провести перерахунок пенсії. У свою, чергу, здійснення перерахунку матиме наслідком виплату відповідної суми різниці. Окрім того, виплата позивачу сум перерахунку є обов`язком відповідача, який він має виконувати в силу закону.
Також, не підлягає задоволенню вимоги позивача про зобов`язання відповідача довічно виплачувати позивачеві пенсію без обмеження максимальним розміром, позаяк вказана вимога спрямована на майбутнє.    
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ГУ ПФУ в м. Києві звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, допущено порушення норм процесуального права.
Зокрема, апелянт зазначає, що жодні перерахунки пенсії позивачу неможливо провести у зв`язку зі скасуванням пунктів 1, 2 Постанови КМУ № 103.
Щодо обмеження розміру пенсії, апелянт зазначив, що рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/1016 не змінює порядок нарахування пенсій.
Від ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній    матеріалами.
Відповідно до частин першої, третьої  статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 17.10.2019 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до  Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 
З протоколу призначення пенсії позивача вбачається, що розмір пенсії останнього становить 19 985,83 грн, проте розмір щомісячної виплати з 17.10.2019 складає 15640,00 грн.
З метою з`ясування обставин невиплати пенсії у повному обсязі, представник позивача звернувся до відповідача з відповідним запитом.
За результатом розгляду зазначеного запиту, Головне управління ПФУ в м. Києві листом від 18.02.2020 № 2600-0213-8/16881повідомило представника позивача, що розмір призначеної ОСОБА_1 пенсії станом на 17.10.2019 становить 19985,83 грн, а розмір пенсії до виплати станом на 01.02.2020 становить 16380,00 грн. Щодо обмеження максимального розміру пенсії повідомило, що відповідно до  статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи"  максимальний розмір пенсій (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), зокрема, призначених (перерахованих) відповідно до Закону, не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.  Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік"  установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу для осіб, які втратили працездатність: з 01.01.2019 - 1497,00 грн, з 01.07.2019 - 1564,00 грн, з 01.12.2019 - 1638,00 грн. 
Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов до наступного висновку. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію є    Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI    внесено зміни до    Закону № 2262-XII, а саме доповнено статтю 43 новою частиною сьомою, згідно якої максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього    Закону    (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої    статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно    Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI, внесено зміни до    Закону № 2262-XII, на підставі    Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, а саме частину сьому статті 43 викладено в наступній редакції "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність" та доповнено реченням такого змісту "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень".
Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року    визнано такими, що не відповідають    Конституції України    (є неконституційними), положення    Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"    зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740,00 грн.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини    рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року    положення частини сьомої    статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня    ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Згідно частини другої    статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац шостий пункту 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).
Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2000 року (вказана вище Справа № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.
Отже, правовим наслідком прийняття    Конституційним Судом України Рішення від 20 грудня 2016 у справі № 7-рп/2016, є втрата чинності із 20 грудня 2016 року норм частини сьомої    статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Це, у свою чергу, виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною частини сьомої    статті 43 Закону № 2262-XII, така норма вважається "відсутньою" у тексті Закону.
Згідно Прикінцевих положень    Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, він набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій    статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"    слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".
Колегія суддів зазначає, що частина сьома    статті 43 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення    рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016.
Буквальне розуміння змін, внесених    Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України"    з урахуванням    рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у    Законі від 09.04.1992 № 2262-XII    була відсутньою норма частини сьомої статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Відтак, починаючи із 2017 року    стаття 43 Закону № 2262-XII    не містила норм про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Отже, внесені    Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України"    до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії - "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі № 638/6363/17 та від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17.
Під час розгляду цієї справи колегія суддів також враховує висновки та правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену  в  постанові від 27.01.2022 у справі №240/7087/20,  відповідно до яких у справах зазначеної категорії застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.
Таким чином, твердження відповідача про існування законних підстав для обмеження пенсії позивача є безпідставними та не узгоджуються із нормативним регулюванням спірних правовідносин та судовою практикою в аналогічних спорах.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

суддя                                        В.О.Аліменко

суддя                                        О.М.Оксененко