ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2023 року
м. Київ
справа №  337/1446/17
провадження № 51-3173км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
засудженого                                                ОСОБА_6 ,
захисника                                                     ОСОБА_7 ,                                     
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 лютого 2023 року постановлену стосовно
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Джихаскари Зугдідського району Грузії, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 115 , статтею 348 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішеньі встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
За вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2021 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частини 1 статті 345 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі статті 75 КК його звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців та покладено обов`язки, передбачені статтею 76 КК.
Цим же вироком визнано ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК та виправдано його на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КПК у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним кримінального правопорушення.
Згідно з вироком 21 лютого 2017 року о 10 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 погрожував вбивством працівникам правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 , перебуваючи біля квартири АДРЕСА_3 , був зупинений працівниками Запорізького районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області, а саме: оперуповноваженим сектору кримінальної поліції ОСОБА_10 та дільничним інспектором поліції ОСОБА_11 , які перебували на службі в органах внутрішніх справ та згідно Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», являючись працівниками правоохоронного органу, знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків, здійснювали заходи, спрямовані на встановлення місця знаходження ОСОБА_6 за дорученням слідчого СВ ЗРВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 , в порядку статті 40 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
При цьому, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 представилися, пред`явили свої службові посвідчення та повідомили ОСОБА_6 , що він за постановою слідчого СВ ЗРВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 від 01 лютого 2017 року знаходиться у державному розшуку в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄДРД за № 12016080230001208 від 25 червня 2016 року - за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 КК.
ОСОБА_6 , не виконуючи законні вимоги поліцейських, діючи з раптово виниклим умислом, направленим на погрозу вбивством з метою перешкоджання їх діяльності, розуміючи та усвідомлюючи, що останні є працівниками правоохоронного органу та перебувають при виконанні своїх службових обов`язків, знаходячись на відстані приблизно одного метру від потерпілого ОСОБА_11 , діставши з зовнішньої кишені своєї куртки, у яку він був одягнутий, предмет, схожий на ніж, та, утримуючи його в руці на рівні грудей потерпілого, почав замахуватися на нього ножем, роблячи наступальні повздовжні рухи рукою вперед на рівні грудної клітини ОСОБА_11 . У відповідь на дії ОСОБА_6 . ОСОБА_11 відступив на крок.
У подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, наблизився до ОСОБА_10 , який знаходився поруч. Розуміючи та усвідомлюючи, що останній є працівником правоохоронного органу та перебуває при виконанні своїх службових обов`язків, знаходячись на відстані приблизно одного метру від потерпілого ОСОБА_10 , утримуючи у своїй правій руці предмет, схожий на ніж, ОСОБА_6 зробив наступальний повздовжній рух рукою вперед в напрямку живота ОСОБА_10 , - тобто замахнувся на нього ножем, щоб забезпечити собі можливість вільного проходу до сходинок. У відповідь на зазначені дії ОСОБА_6 ОСОБА_10 відступив на крок, тим самим надав можливість ОСОБА_6 пройти до сходинок.
Далі, ОСОБА_6 , тримаючи в руках предмет, схожий на ніж, почав бігти сходами на четвертий поверх вказаного будинку. ОСОБА_10 почав переслідувати ОСОБА_6 . Останній, розуміючи, що його переслідують працівники правоохоронного органу та він може бути затриманий, на сходинках між третім та четвертим поверхами зупинився та повернувся обличчям до ОСОБА_10 . Розуміючи та усвідомлюючи, що ОСОБА_10 є працівником правоохоронного органу та перебуває при виконанні своїх службових обов`язків, знаходячись на відстані приблизно одного метру від нього, ОСОБА_6 , утримуючи у своїй правій руці предмет, схожий на ніж, почав замахуватися на нього, роблячи наступальний повздовжній рух рукою вперед в напрямку області тулуба ОСОБА_10 , вимагаючи припинити його переслідування, при цьому свої дії супроводжував висловами: «Я вас зараз заріжу» , на що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зупинилася, а ОСОБА_6 втік з їх поля зору.
Таким чином, своїми конклюдентними діями та вербальними висловами ОСОБА_6 погрожував потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вбивством, якщо ті не припинять його переслідування.
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікував за частиною 1 статті 345 КК як погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що приблизно о 01 год 20 хв 25 червня 2016 року, знаходячись на проїжджій частині поблизу домоволодіння АДРЕСА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 з невстановленої досудовим розслідуванням зброї калібру 5,6 мм, здійснив один постріл в область передньої поверхні грудної клітки зліва ОСОБА_13 , чим заподіяв потерпілому одиночне сліпе вогнепальне кульове поранення передньої поверхні грудної клітки зліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину з пошкодженням легеневого стовбура, яке ускладнились розвитком гострої крововтрати, що згідно з висновком експерта №2104 від 25 червня 2016 року кваліфікується як тяжке тілесне пошкодження, яке перебувало в прямому причинному зв`язку з причиною смерті. У подальшому ОСОБА_6 , з метою приховання вказаного злочину, намагався знищити або розчленувати труп, а саме поклав його на залізничну колію 153 км, пікет № 9 перегону ст. Канцерівка -ст. Мирова, поблизу с. Петрівське Запорізького району Запорізької області.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за частиною 1 статті 115 КК, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
За ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23 лютого 2023 року вирок Хортицького районного суду м.  Запоріжжя від 10 листопада 2021 року змінено в частині призначеного покарання за частиною 1 статті 345 КК та на підставі статті 49, частини 5 статті 74 КК звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
У решті вирок суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзіпрокурор просить скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 лютого 2023 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. При цьому посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону прокурор убачає у тому, що суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованим клопотання прокурора про повторне дослідження обставин кримінального провадження.
Зазначає, що рішення суду не містить мотивів та обґрунтувань щодо відсутності підстав для повторного дослідження доказів, а також не відповідає вимогам статті 419 КПК.
Недослідження судом апеляційної інстанції доказів призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, до кваліфікації дій ОСОБА_6 за частиною 1 статті 345 КК, а не за статтею 348 КК.  
Крім того, зазначає про те, що перекваліфікація кримінального правопорушення призвела до звільнення на підставі статті 49 КК від призначеного покарання за частиною 1 статті 345 КК у зв`язку із закінченням строку давності.
Невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого прокурор убачає у тому, що при призначенні покарання судами не повною мірою враховані характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного та особи ОСОБА_6 , а саме не враховане те, що вину у скоєнні злочину, передбаченого статтею 348 КК не визнав, обставин, які пом'якшують покарання не встановлено, не з`ясовано думки потерпілих про покарання на яке заслуговує ОСОБА_6 , не підтверджується офіційними документами наявність на утриманні малолітньої дитини. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні просила задовольнити касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній.
Засуджений та його захисник у судовому засіданні просили залишити без зміни ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді,  засудженого, його захисника та думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновки судів про визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК та виправдання його на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КПК у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним кримінального правопорушення прокурором у касаційній скарзі не оспорюються.
Натомість, у касаційній скарзі прокурор не погоджується з перекваліфікацією  судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дій ОСОБА_6 зі статті 348 на частину 1 статті 345 КК.
Так, основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого статтею 348 КК, є нормальна службова діяльність працівників правоохоронних органів, авторитет цих органів. Об`єктивна сторона злочину полягає у вчиненні діяння, спрямованого на позбавлення життя зазначених у диспозиції статті 348 КК осіб. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується наявністю умислу у винної особи, направленого на позбавлення життя останніх.
За нормативним визначенням, умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.
В свою чергу замах на вбивство може бути вчинений лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчить про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.
Відповідно до положень частини 2 статті 15 КК, замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Натомість основним безпосереднім об'єктом злочину, передбаченого частиною 1 статті 345 КК, є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим об'єктом - психічна недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів, їх здоров'я. Об'єктивна сторона злочину може бути виражена у погрозі вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна. Злочин вважається закінченим з моменту висловлення погрози. Суб'єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, проаналізувавши досліджені докази, дійшов висновку про те, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за частиною 1 статті 345 КК як погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Як встановив місцевий суд, об`єктивна сторона злочину, вчиненого ОСОБА_6 полягала у погрозі вбивством - яка була виражена винуватцем зовні та доведена до потерпілих - знайшла свій прояв як в усному висловлюванні: «Я вас зараз заріжу», так і в діях: в демонстрації ножа у руці, спрямованого в сторону потерпілих, замахах ножем, у вигляді наступальних повздовжніх рухів рукою, на відстані, що приблизно становить один метр до потерпілих, за допомогою яких ОСОБА_6 залякував потерпілих вчиненням убивства, маючи на меті перешкоджання їхній діяльності, направленої на забезпечення його участі у кримінальному провадженні. 
Встановлюючи суб`єктивну сторону злочину, передбаченого частиною1 статті 345 КК, суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений усвідомлював факт того, що потерпілі є працівниками правоохоронного органу, був обізнаний про порушення відносно нього кримінального провадження та висловлював погрози вбивством працівникам правоохоронного органу саме у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків. Факт необізнаності ОСОБА_6 про виконання потерпілими конкретних службових обов`язків не виключає наявності в його діях складу злочину, передбаченого статтею 345 КК, оскільки за статтею 345 КК кримінальна відповідальність настає, якщо злочин вчинено з метою не допустити чи припинити правомірну діяльність потерпілого у зв`язку з виконанням ним зазначеного обов`язку або змінити характер останньої.
З показань потерпілих убачається, що дії ОСОБА_6 були направлені на уникнення затримання. Доречи, як зазначив суд першої інстанції, в цій частині показання потерпілих відповідають показанням самого обвинуваченого у судовому засіданні, який зазначив, що потерпілі повідомили, що не припинять його переслідування, саме тому він побіг до своєї квартири. Під час спілкування обвинувачений та потерпілі знаходилися на відстані одного метру одне до одного, рухи ОСОБА_6 дійсно були направлені в сторону потерпілих, але на певній відстані, при цьому ОСОБА_6 не замахувався рукою, не наближався до потерпілих, потерпілим не було завдано жодного удару та не заподіяно жодного ушкодження. Самі потерпілі пояснили, що як би обвинувачений забажав би посягти на їх життя, завдати їм шкоди, він мав реальну можливість це зробити.
Суд першої інстанції зауважив, що терміном «удар» визначається імпульсна, короткотривала взаємодія фізичних тіл або суб`єкта з об`єктом, чи суб`єктів між собою, що направлена на зміну їх стану, носить руйнівний характер у вигляді завдання фізичної шкоди, порушення цілісності, тощо. Натомість, як вбачається з показань потерпілих жодного фізичного контакту між ними та обвинуваченим не було, продемонстровані потерпілими рухи, які вжив ОСОБА_6 по відношенню до них, не носять руйнівного характеру та не містять відповідних ознак замаху, оскільки, хоча рука з ножем і була направлена уперед у напрямку потерпілих, але паралельно підлозі та на незначну відстань (до 20-30 см.), тобто ОСОБА_6 були зроблені не удари, не замахи, а лише наступальні повздовжні рухи рукою, направлені в сторону потерпілих з метою залякування останніх.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що махаючи ножем перед працівниками поліції, обвинувачений мав за мету віддалитися від них, при цьому погрожував розправою, якщо вони наблизяться до нього. Зазначений характер та розвиток подій свідчать, на думку суду, про те, що в діях ОСОБА_6 мав місце опір працівникам поліції, який був пов`язаний не лише із втечею, а і з активною фізичною протидією їх законним вимогам зупинитися і здатися, яка проявилася у вчиненні в цей момент активних дій: вербальних висловів та конклюдентних дій, направлених на залякування потерпілих.
При цьому місцевий суд визнав вживання потерпілими термінів «удар», «тичковий удар» лише їх суб`єктивним тлумаченням цих слів.
Також, суд першої інстанції розцінив як хибні доводи обвинувачення щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 як закінчений замах, оскільки як вбачається з показань потерпілих у обвинуваченого була наявна можливість у разі бажання не лише нанести удари та заподіяти потерпілим тілесних ушкоджень, а й позбавити останніх життя, але він припинив свої дії добровільно, втікаючи від них.
За результатами перегляду вироку суду першої інстанції, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого статтею 348 КК, та керуючись дискреційними повноваженнями, передбаченими частиною 3 статті 337 КПК, з метою покращення становища особи, щодо якої здійснюються кримінальне провадження, вийшов за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, та перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 з статті 348 КК на частину 1 статті 345 КК, згідно з доведеними обставинами. 
Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції визнала такими, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги прокурора стосовно неправильної кваліфікації дій ОСОБА_6 за частиною 1 статті 345 КК, оскільки суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував всі обставини, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, дослідив усі докази, які надані сторонами, та надав цим доказам правильну оцінку. Свої висновки суд належним чином вмотивував.
З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується колегія суддів та зазначає, що суд апеляційної інстанції, погодившись з кваліфікацією дій ОСОБА_6 за частиною 1 статті 345 КК правомірно застосував положення статей 49 та 74 КК та враховуючи те, що на час апеляційного розгляду закінчилися строки давності, передбачені пунктом 3 частини 1 статті 49 КК, звільнив останнього від призначеного покарання.
Крім того, у касаційній скарзі прокурор зазначає про те, що суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованим клопотання прокурора про повторне дослідження обставин кримінального провадження та вважає, що не дослідження судом апеляційної інстанції доказів призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого.
Відповідно до частини 3 статті 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Тобто сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує суд апеляційної інстанції досліджувати всю сукупність доказів, оцінених у суді першої інстанції. У разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засад безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, він не має потреби знову досліджувати ці докази.
У своєму рішенні суд апеляційної інстанції зазначив, що підстав для повторного дослідження доказів, на які вказує прокурор, колегія суддів не убачає, оскільки вказані докази судом досліджені з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства. Крім того зазначив, що фактично прокурор не погоджується з оцінкою, яку надав суд цим доказам, що само по собі не є підставою для їх повторного дослідження у розумінні положень частини 3 статті 404 КПК.
Згідно апеляційної скарги прокурора на вирок суд першої інстанції (т. 6, а. п. 168 - 178) прокурор клопотав про повторне дослідження доказів. Під час апеляційного розгляду колегією суддів розглядалось заявлене клопотання, проте апеляційний суд не знайшов передбачених частиною 3 статті 404 КПК підстав, які би покладали на суд апеляційної інстанції такий обов`язок. Тому апеляційний суд обмежився аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих місцевим судом, та за результатами перегляду вироку погодився з їх оцінкою, даною судом першої інстанції, отже застосована ним процедура не суперечила встановленій у статті 23 КПК засаді безпосередності дослідження доказів.
Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та зазначає наступне.
Положеннями статті 65 КК передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, досяг пенсійного віку, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.
Санкція частини 1 статті 345 КК передбачає призначення одного з таких видів покарань: виправні роботи на строк до двох років або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк. 
За вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2021 року ОСОБА_14 , звільненого від призначеного покарання за ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що є максимальним за видом та розміром, передбаченим санкцією частини 1 статті 345 КК.
Тож призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статті 50, 65 КК.
Позиції потерпілих щодо визначення розміру та виду покарання не є визначальною для суду при призначенні покарання, проте їх думка може бути врахована судом в сукупності з іншими обставинами. 
Таким чином ухвала апеляційного суду, постановлена за наслідками перевірки кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 за апеляцією прокурора відповідає вимогам статей 404, 419 КПК, містить докладні підстави, з яких доводи, висловлені стороною обвинувачення, визнані судом необґрунтованими та належні мотиви їх спростування.
За встановлених обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни судового рішення за доводами прокурора, а тому у задоволенні його касаційної скарги слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
у х в а л и в:
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:
 
ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                          ОСОБА_3