КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
 
05 жовтня 2023 року                                                                                              м. Київ
 
Унікальний номер справи № 753/7191/21
  Апеляційне провадження №22-ц/824/10720/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
     суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
     за участю секретаря судового засідання - Котляр К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Цимбал І.К., у справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Бахмутська районна державна адміністрація Донецької області в особі Відділу державної реєстрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, -
 
в с т а н о в и в :
 
У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив з метою захисту прав іпотекодержателя АТ «Укрсиббанк» стосовно нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 797374480000:
- скасувати рішення державного реєстратора Чинник Ю.І. Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, індексний номер рішення 54433930, щодо припинення запису про обтяження 18128019 від 15 грудня 2016 року та поновити обтяження; 
- скасувати рішення державного реєстратора Чинник Ю.І. Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, індексний номер рішення 54433135, щодо припинення запису про обтяження 12401935 від 07 березня 2008 року та поновити обтяження заборони відчуження; 
- скасувати рішення державного реєстратора Чинник Ю.І. Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, індексний номер рішення 54433587, щодо припинення запису про обтяження 16851452 від 11 жовтня 2016 року та поновити обтяження майна. 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 07 березня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11312208000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 195 000 дол. США, з кінцевим терміном повернення 07 березня 2029 року.
В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №11312208000 від 07 березня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 07 березня 2008 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івановою Л.М. за реєстраційним № 1332, за яким ОСОБА_1 передав Банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі договору іпотеки до Державного реєстру іпотек 07 березня 2008 року приватним нотаріусом було внесено запис щодо обтяження (реєстраційний номер 1333) зазначеної в договорі іпотеки квартири.
В зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовом про стягнення в солідарному порядку заборгованості з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_9 . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року у справі № 2607/10752/12 стягнуто солідарно з боржників на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 243 932, 92 дол. США та судовий збір в розмірі 3 219 грн. та витрати в розмірі 420 грн. На виконання даного рішення суду було видано виконавчі листи та відкрито виконавче провадження.
Під час виконання рішення суду позивачу стало відомо, що обтяження - заборона відчуження щодо предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 було незаконно знято та відчужено квартиру на користь ОСОБА_2 
28 квітня 2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ассорі О.Ю. за рішенням № 29262967 від 28 квітня 2016 року було вчинено запис про припинення заборони відчуження іпотечного майна.
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року вказані дії реєстратора було визнано протиправними та скасовано рішення щодо зняття заборони відчуження іпотечного майна. 13 червня 2018 року за заявою позивача та на підставі даної постанови, вказаний запис було поновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1333 від 07 березня 2008 року.
У вересні 2016 позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року  в рамках даної справи було накладено арешт на дане нерухоме майно.
30 січня 2020 року заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено. 30 вересня 2020 року постановою Київського апеляційного суду рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року було скасовано та постановлено нове, яким в задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 17 березня 2021 року постанову Київського апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час існування спору щодо нерухомого майна позивачем було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої стало відомо, що 06 жовтня 2020 року державним реєстратором Чинник Ю.І. Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області було внесено записи про припинення обтяження нерухомого майна, що перебуває в іпотеці банку, а саме щодо квартири АДРЕСА_1 . Дані записи було вчинено на підставі ухвал Дарницького, Оболонського та Шевченківського районних судів м. Києва. Проте, в подальшому було встановлено, що у вказаних ухвалах не вирішувалося питання про припинення обтяження квартири АДРЕСА_1 . 
Дії державного реєстратора щодо зняття обтяжень арешту та заборони відчуження щодо предмета іпотеки призвели до незаконного розпорядження спірною квартирою та порушення прав позивача, як іпотекодержателя (т. 1 а.с. 1-6).
У травні 2021 року голова Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Рослов О. подав пояснення третьої особи, згідно яких повідомив, що державний реєстратор Чинник Ю.І. звільнилася з посади реєстратора 10 грудня 2020 року, а тому можливість надати пояснення по суті по справі відсутня (т. 1 а.с. 105-107).
11 листопада 2021 року представник позивача - адвокат Решетнік Ю.І. подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду не заперечував (т. 1 а.с. 221).
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року в задоволенні позову АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Бахмутська районна державна адміністрація Донецької області в особі Відділу державної реєстрації, Бойко-Щур І.О., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В.В., про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав - відмовлено (т. 2 а.с. 29-34).
Не погодившись з рішенням суду, 22 травня 2023 року представник  АТ «Укрсиббанк» - адвокат Лаєнко П.П. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги, вирішити питання про розподіл судових витрат (т. 2 а.с. 38-60).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначав, що іпотека квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 07 березня 2008 року, укладеним між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 виникла з моменту його нотаріального посвідчення. Зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором та договором іпотеки не припинились, заборгованість не погашена та рішення суду про стягнення заборгованості не виконане, тому законні підстави для зняття заборони відчуження вказаного майна відсутні. Судом встановлено, що документи, на підставі яких державним реєстратором Чинник Ю.І. Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області було зареєстровано припинення обтяження, а саме ухвали судів, не стосуються спірної квартири та не містять підстав для зняття обтяжень арешту та заборони відчуження щодо предмету іпотеки. Відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію іпотеки та обтяження забороною нерухомого майна на предмет іпотеки призводить до відсутності особливого забезпечувального зобов`язання, що має стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки, та не може запобігти негативним наслідкам порушення з боку відповідача своїх зобов`язань. Позивач не має іншого способу захисту як просити суд відновити державну реєстрацію обтяження майна іпотекою та забороною, вилучення відомостей про яку було здійснено незаконно. 
 
У судовому засіданні представник АТ «Укрсиббанк» - Решетнік Ю.І. підтримав скаргу і просив її задовольнити. 
Інші особи, які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси, оголошенням на офіційному веб-сайті Судової влади України та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення відповідача ОСОБА_1 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаною особи до суду не надходили (т. 2 а.с. 72-83). 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).
            Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за наступних підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи, 07 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11312208000, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 195 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 984 750 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язався повернути кошти строком не пізніше 07 березня 2029 року та сплатити 11,90 % річних (т. 1 а.с. 24-28).
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 07 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л. М., реєстраційний номер 1332, відповідно до умов якого в іпотеку передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 29-30).
Цього ж дня приватним нотаріусом була зареєстрована заборона відчуження вказаної квартири.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва по справі № 2607/10752/12 від 18 грудня 2012 року стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_9 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором споживчого кредиту № 11312208000 від 07 березня 2008 року в розмірі 243 932, 92 доларів США, що станом на 22 квітня 2010 року становить 1 948 560,56 грн. (т. 1 а.с. 31-33).
Відповідно до постанови державного виконавця державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві на підставі виконавчого листа, виданого у справі № 2607/10752/12 стосовно ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 34).
28 квітня 2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ассорі О.Ю. за рішенням № 29262967 від 28 квітня 2016 року було вчинено запис про припинення заборони відчуження іпотечного майна.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири серії НАС № 783104 від 06 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солошенко А.В., ОСОБА_1 відчужив у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 67477650 від 07 вересня 2016 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 
07 вересня 2016 року між ОСОБА_2 , як власником квартири, та ОСОБА_4 , як іпотекодержателем, укладено договір іпотеки щодо забезпечення виконання зобов`язань за договором позики. Предметом іпотеки визначено спірну квартиру. До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 07 вересня 2016 року внесено відомості про обтяження квартири.
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі № 818/570/17 вказані дії реєстратора було визнано протиправними та скасовано рішення щодо зняття заборони відчуження іпотечного майна. 13 червня 2018 року за заявою позивача та на підставі даної постанови, вказаний запис було поновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1333 від 07 березня 2008 року (т. 1 а.с. 35-36).
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року у справі № 753/16439/16-ц позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 397 633,11 доларів США основного боргу і процентів та 2 325 141,26 грн. пені за договором про надання споживчого кредиту № 11312208000 від 07 березня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , а також на підставі договору іпотеки від 07 березня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. і зареєстрованим у реєстрі за № 1332, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 83,20 кв.м, житловою площею 37,10 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , встановлено спосіб реалізації нерухомого заставного майна в межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена в період прилюдних торгів на підставі оцінки предмету іпотеки (т. 1 а.с. 37-38).
Постановою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 753/16439/16-ц заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк» (т. 1 а.с. 40-45).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 1 а.с. 46-48).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 лютого 2022 року у справі № 753/16439/16-ц залишено без змін ухвалу Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року про закриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням державного реєстратора Чинник Ю.І. Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області від 06 жовтня 2020 року, індексний номер рішення 54433930, припинено запис про обтяження 18128019 від 15 грудня 2016 року; вид обтяження арешт нерухомого майна; підстава ухвала Печерського районного суду м. Києва від 08.12.2016 року № 757/60704/16-к. Підстава припинення обтяження - ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року у справі № 756/9719/20   (т. 1 а.с. 54 зворот).
Рішенням державного реєстратора Чинник Ю.І. Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області від 06 жовтня 2020 року, індексний номер рішення 54433135, припинено запис про обтяження 12401935 від 07 березня 2008 року; вид обтяження - заборона на нерухоме майно; підстава договір іпотеки від 07.03.2008 серія та номер 1332. Підстава припинення обтяження - ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року у справі № 753/11438/20 (т. 1 а.с. 55-56).
Рішенням державного реєстратора Чинник Ю.І. Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області від 06 жовтня 2020 року, індексний номер рішення 54433587, припинено запис про обтяження 16851452 від 11 жовтня 2016 року; вид обтяження арешт нерухомого майна; підстава постанова про арешт майна боржника серія та номер 52616962, виданий 11.10.2016 Дарницьким РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві. Підстава припинення обтяження - ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року у справі № 761/8718/20 (т. 1 а.с. 56). 
Інформаційна довідка № 229484555 від 23 жовтня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не містить відомостей про зареєстроване обтяження на спірну квартиру згідно договору іпотеки, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 від 07 березня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л. М. (т. 1 а.с. 50-57).
Оспорювані позивачем рішення державного реєстратора обґрунтовані посиланням на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року у справі № 753/11438/20, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року у справі № 756/9719/20 та ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року у справі № 761/8718/20. 
Поряд з цим, в Єдиному державному реєстрі судових рішень зазначено про заборону для оприлюднення інформації згідно п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про доступ до судових рішень» у справах: Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/11438/20, Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/9719/20, Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/8718/20 (т. 1 а.с. 58-60).
Проте, з повідомлень тво голови Дарницького районного суду м. Києва в ухвалі від 27 серпня 2020 року у справі № 753/11438/20 (повернення позовної заяви в іншій справі), заступника голови Оболонського районного суду м. Києва в ухвалі від 10 серпня 2020 року у справі № 756/9719/20 (повернення заяви заявнику в іншій справі) та заступника голови Шевченківського районного суду м. Києва в ухвалі від 11 серпня 2020 року у справі № 761/8718/20 (відмова в задоволенні заяви про участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції в іншій справі), не вирішувалося питання про припинення обтяження квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 61-63). 
 
Спірні правовідносини виникли з приводу прийняття державним реєстратором рішень про припинення обтяжень на спірну квартиру АДРЕСА_1 , первісне обтяження на яку було зареєстровано згідно договору іпотеки, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 від 07 березня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М.
Позивач посилався на те, що оскаржувані рішення державного реєстратора Чинник Ю.І. Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області про припинення обтяження нерухомого майна є незаконними, оскільки прийняті на підставі судових рішень, які не існують, на підтвердження чого надав відповіді Оболонського, Дарницького, Шевченківського районних судів міста Києва, в яких зазначено, що не приймалися рішення про припинення обтяження щодо квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 61-63).
Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України).
За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог.
У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) зазначено, що «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має засувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню». 
Згідно з абзацом третім ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).
У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 6 та 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).
Отже, за вказаних умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі - у редакції від 03 грудня 2019 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Державна реєстрація речових прав виконує важливу функцію інформування третіх осіб про права та обтяження на майно, а у випадках, встановлених законом, з такою реєстрацією пов`язується виникнення прав на нерухоме майно (абзац третій частини другої статті 331 ЦК України). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі                     № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зроблено висновок, що:
- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру не впливає на чинність іпотеки. Іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;
- запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;
- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають;
- у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя щодо іпотечного майна. Після набрання чинності рішення суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя;
- у справі з належною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.
У справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки.
При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.
Звертаючись до суду з позовом, АТ «УкрСиббанк» посилався на те, що ОСОБА_1 відчужив у власність ОСОБА_2 спірну квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири серії НАС № 783104 від 06 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солошенко А.В., без згоди та відома іпотекодержателя.
АТ «УкрСиббанк», вважає, що відомості про припинення обтяження спірної квартири, яка є предметом іпотеки, було безпідставно вилучено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки договір іпотеки не припинив свою дію, основне зобов`язання залишається невиконаним.
У випадку, якщо особа вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту для такої особи було б звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна, і після набрання законної сили рішенням суду, у разі задоволення такого позову, до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. При цьому запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя.
Враховуючи обставини справи, яка переглядається, якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та виходить із того, що його право, як іпотекодержателя порушене, належним способом захисту є звернення до суду з позовом про визнання права іпотекодержателя.
Відповідна правова позиція міститься у вищенаведеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) та в постановах Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 369/247/20 (провадження № 61-8229св22) та від 19 червня 2023 року у справі № 686/10276/20 (провадження № 61-4117св23), вказана правова позиція з огляду на положення ч. 4 ст. 263, ч. 1 ст. 417 ЦПК України підлягає застосуванню до спірних правовідносин у цій справі, яка переглянута апеляційним судом.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком  суду першої інстанції про те, що позивачем обрано неефективний (неналежний) спосіб захисту порушеного права, а отже, відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.
Проте апеляційний суд не погодився з висновком суду за наслідками розгляду справи, щоналежним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав про державну реєстрацію права власності позивача.
Позивач не є власником спірного майна, а є іпотекодержателем, який вважає, що його право порушене у зв`язку з припиненням обтяження за договором іпотеки. Тому зазначений судом першої інстанції спосіб захисту прав не можна вважати належним для іпотекодержателя. 
Проте такий помилковий висновок суду не вплинув на правильність вирішення справи по суті спору.
Тому оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» - задовольнити частково. 
Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 05 жовтня 2023 року. 

Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова