Постанова  
Іменем України                                  
 
06 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 205/5429/19
 
провадження № 61-3959св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,                                           Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко Олександр Олексійович,
третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду              м. Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року у складі судді                         Мовчан Д. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Канурної О. Д., Космачевської Т. В.,               Халаджи О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу (далі - ДМНО) Кравченка О. О., третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним виділу в натурі частки із спільного майна, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації.
 
Позовна заява мотивована тим, що йому на підставі договору дарування     від 02 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО              Солошенко Ю. В., та акту Комунального підприємства (далі - КП) Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації (далі - МБТІ)            від 06 травня 2005 року належить право власності на 27/100 частини будинку АДРЕСА_1 та складається з: у житловому будинку А-1, квартира № 1 приміщення 1-1 - кухня, 1-2 - санвузол, 1-3 - гардеробна, 1-4, 1-5 - житлові, 1-6 коридор, всього житловою площею 24,1 кв. м, загальною площею 46,2 кв. м, ганок літ. а 3, сарай літ. Г, вбиральна літ. Е, водоколонка № 1, хвіртка № 13, ворота № 8, огорожі № 5, 6, частина огорожі № 10, замощення II.
Іншим співвласником вищевказаного домоволодіння є ОСОБА_2 , якому на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська належало 38/100 частини домоволодіння. Також 35/100 частин домоволодіння належали ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 04 жовтня 2005 року виконавчим комітетом Ленінської районної у місті Дніпрі ради.
21 травня 2019 року йому стало відомо, що після складення фізичною особою - підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_4 акту розрахунку ідеальних часток від 30 жовтня 2018 року № 3010-18/1 розмір частки ОСОБА_2 змінився на 60/100 частки домоволодіння, хоча складається вона з тих самих приміщень та господарсько - будівельних споруд.
Крім того, без його згоди, як співвласника, частина домоволодіння та земельної ділянки були виділені в натурі.
Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав та нерухомого майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна власником виділеного об`єкту є ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 10 квітня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кравченко О. О.
Вказував, що нотаріально посвідчений договір про виділ в натурі частки з майна між співвласниками домоволодіння: ним та ОСОБА_2 не укладався, реєстрація права власності за ОСОБА_2 відбулася без належно оформлених документів.
Також указував, що 10 квітня 2019 року між ОСОБА_2 та                          ОСОБА_3 був укладений договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 , відповідно до пункту 2 якого ОСОБА_2 (дарувальник) подарував ОСОБА_3 (обдарованій) це домоволодіння. Зазначено, що домоволодіння належить дарувальнику на праві приватної власності згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер: 162840971), виданим 09 квітня 2019 року приватним нотаріусом ДМНО                       Кравченком О. О., номер запису про право власності: 26029078.
Рішенням Дніпровської міської ради від 19 червня 2019 року № 274/46 земельна ділянка площею 0,0502 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1210100000:08:276:001 для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд передана у власність ОСОБА_3 .
Вважав, що погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов`язковими при виділенні земельної ділянки у власність.
Приватний нотаріус ДМНО Кравченко О. О. зареєстрував вищевказане домоволодіння, як окремий об`єкт нерухомості на підставі розпорядження Дніпровського міського голови від 27 вересня 2017 року № 1168, в якому зазначено «присвоїти житловому будинку, господарським будівлям і спорудам на АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_1 ) відповідно до ситуаційної схеми розміщення, копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 жовтня 21005 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної у місті ради, відповідно до якого 35/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 належить                     ОСОБА_2 . Домоволодіння складається з двох житлових будинків, господарських будівель та споруд. Частка ОСОБА_2 в натурі не виділена.
На підставі наведеного, позивач вважав, що розпорядження міського голови про присвоєння адреси та свідоцтво про право власності на частку          у спільній частковій власності одного зі співвласників не є правовими підставами для реєстрації виділу майна, а витяг з реєстру речових прав не       є правовстановлюючим документом для укладення правочину дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а лише, підтверджує факт реєстрації права власності на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
 
Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 просив суд: 
- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка О. О., індексний номер 40968328 від 07 травня 2018 року з відкриттям підрозділу про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на підставі розпорядження Дніпропетровського міського голови № 1168-р, виданого 27 вересня 2017 року та свідоцтва про право власності, виданого 04 жовтня 2015 року виконавчим комітетом Ленінської районної у місті Дніпрі ради, на житловий будинок О-1, загальною площею 39,5 кв. м, житловою площею 32 кв. м, 1-кухня, 2,3,4-житлові, Б-гараж, М-сарай, Л-вольєр, Ж,З - вбиральня, споруди №1-5,І, якій було присвоєно адресу:                    АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 , посвідчений 10 квітня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком О. О., реєстровий номер 547;
- скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка О. О., індексний номер 46402009 від 10 квітня 2019 року про реєстрацію права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , на підставі договору дарування від 10 квітня 2019 року, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком О. О., реєстровий номер нерухомості 154677412101, номер запису про право власності 3114923 з закриттям підрозділу на об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна;
- визнати незаконним рішення Дніпровської міської ради № 274/46                       від 19 червня 2019 року в частині передачі земельної ділянки площею 0,0502 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1210100000:08:276:001 для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, яка передана у власність ОСОБА_3 ;
- скасувати рішення державного реєстратора Каско О. В. департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, індексний номер 47664065 від 19 червня 2019 року (з відкриттям розділу) про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0502 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1210100000:08:276:001 для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, передана ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості 1866754612101, номер запису про право власності 32287571 в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна;
- визнати недійсним акт розрахунку ідеальних часток від 30 жовтня               2018 року № 3010-18/1, складеного інженером з технічної інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 ;
- скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_2 право власності на 60/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та скасувати рішення державного реєстратора Колеснік І. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21818366 від 04 червня 2015 року, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 9913722.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судові рішення мотивовано тим, що, вчиняючи реєстраційний запис та приймаючи спірне рішення про державну реєстрацію, державний реєстратор дотримався вимог процедури, що визначена відповідними нормативно-правовими актами, оскільки мав у своєму розпорядженні подані відповідачем документи, про присвоєння такому об`єкту адреси, та документи, що засвідчують право власності за відповідачем на таке нерухоме майно до його виділу. Фактично виділ такого майна відбувся шляхом присвоєння йому адреси: АДРЕСА_1 згідно з розпорядженням Дніпровського міського голови від 27 вересня 2017 року № 1168-р. При цьому вказане розпорядження позивачем у судовому порядку не оскаржувалось, і, як наслідок, правомірність його винесення в межах розгляду даної справи не доводилась.
Решта позовних вимог фактично носять похідний характер від первісної позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора, оскільки в обґрунтування таких вимог покладається твердження позивача про незаконність виділу частки ОСОБА_2 та реєстрацію за ним права власності такої частки за новою адресою: АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2023 року до Верховного Суду,                    ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду             від 22 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували та не надали належної правової оцінки тому, що нотаріально посвідчений договір про поділ в натурі майна між співвласниками спірного домоволодіння АДРЕСА_1 , ним та ОСОБА_2 не укладався, реєстрація права власності за останнім на виділену в натурі частку домоволодіння відбулася без належно правових підстав, а за таких умов рішення державного реєстратора, про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 є незаконним.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У червні 2023 року Дніпровська міська рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що наведені в ній доводи є безпідставними та не спростовують правильність оскаржуваних судових рішень та наведених у них правових висновків, тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
У червні 2023 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що наведені в ній доводи є необґрунтованими, не впливають на правильність оскаржуваних судових рішень, які вважає законними та обґрунтованими, тому просить залишити судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
01 червня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 04 жовтня              2005 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної                                   у м. Дніпропетровську ради, належало 35/100 частин домоволодіння                      АДРЕСА_1 .
 
З огляду на матеріали технічної інвентаризації, частина домоволодіння АДРЕСА_1 , яку фактично займав  ОСОБА_2 складалась із: квартири № 2 у житловому будинку А-1, приміщення 2-1 – коридор, 2-2- санвузол, 2-3 – коридор, 2-4 – житлова кімната, 2-5 – житлова кімната, 2-6 – житлова кімната, 2-7 – житлова кімната, 2-8 – кухня , усього житлова площа 38, 1 кв. м, загальна площа - 60,9 кв. м.
 
Право власності на вказане майно зареєстровано 10 жовтня 2005 року за ОСОБА_2 згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8586192.
 
ОСОБА_2 на підставі рішення Ленінського районного суду                       м. Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року (справа № 205/6995/13-ц) також належало 38/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .
 
З огляду на матеріали технічної інвентаризації, вказана частина домоволодіння № 36 складалась із: будинку О-1, загальною площею 39,5 кв. м, житловою площею 32 кв. м, 1-кухня, 2,3,4 -житлові, Б-гараж,                    М-сарай, Л-вольєр, Ж,З - вбиральня, споруди №1-5, І.
 
Право власності на вказане майно зареєстровано за  ОСОБА_2                    28 травня 2015 року відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 72053206.
 
02 серпня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено, із наступним нотаріальним посвідченням, договір дарування 27/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .
 
На підставі договору дарування, серія та номер: 2665, виданого 02 серпня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю. В., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 27/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .
 
Частина домоволодіння, яку фактично займав ОСОБА_1 , складалась із: квартири № 1 у житловому будинку А-1, приміщення 1-1- кухня, 1-2 – санвузол, 1-3 гардеробна, 1-4 – житлова кімната, 1-5 – житлова кімната, 1-6 – коридор , усього житлова площа 24, 1 кв. м, загальна площа - 46,2 кв. м, а також літ. а3 - ганок, літ. Г- сарай, літ. Е - вбиральня, № 1 - водо колонка, № 5,6 - огорожі, 8 - ворота, № 10 - частина огорожі, №1 3 - хвіртка, №, ІІ - мощення.
 
Сторони фактично займали відокремлені, та ізольовані один від одного житлові приміщення, та користувались різними допоміжними спорудами, які були розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Розпорядженням Дніпровського міського голови від 27 вересня 2017 року № 1168-р відповідно до листа Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 05 вересня 2017 року № 35/1074 відповідно до ситуативної схеми розміщення об`єктам нерухомості у вигляді житлового будинку О-1, загальною площею 39,5 кв. м, житловою площею 32 кв.м., 1-кухня, 2,3,4-житлові, Б-гараж, М-сарай, Л-вольєр, Ж,З - вбиральня, споруди №1-5, І було присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .
 
07 травня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком О. О., як державним реєстратором, на підставі поданих ОСОБА_2 документів, було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ним речового права на нерухоме майно у вигляді будинку О-1, загальною площею 39,5 кв. м, житловою площею 32 кв. м, 1-кухня, 2,3,4-житлові, Б-гараж, М-сарай, Л-вольєр, Ж,З - вбиральня, споруди №1-5, І, за ново присвоєною такому об`єкту нерухомого майна адресою: АДРЕСА_1 , про що у базу даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідний запис № 26029078.
 
10 квітня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено із наступним нотаріальним посвідченням договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 .
 
Право власності на таке майно було зареєстровано за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 1546777412101 10 квітня 2019 року.
 
Рішенням Дніпровської міської ради від 19 червня 2019 року № 274/46 земельна ділянка площею 0,0502 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і якій було присвоєно кадастровий номер 1210100000:08:276:001 була передана у власність ОСОБА_3 для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд.
 
Рішенням державного реєстратора Каско О. В. за індексним номером 47664065 19 червня 2019 року речове право на земельну ділянку площею 0,0502 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1210100000:08:276:001 для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд було зареєстровано за ОСОБА_3 
 
21 травня 2019 року ФОП ОСОБА_4 було складено акт розрахунку ідеальних часток № 3010-18/1 від 30 жовтня 2018 року у домоволодінні            АДРЕСА_1 , на підставі якого за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 60/100 частини домоволодіння згідно з рішенням державного реєстратора Колеснік І. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 21818366 від 04 червня 2015 року, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 9913722.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного                                   у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі                                  № 310/7011/17, від 12 серпня 2021 року у справі № 208/5323/15-ц та                         від 10 серпня 2022 року у справі № 180/1633/17, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав.
 
У частині першій статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.
 
Згідно з пунктом 7 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.
Відповідно до пункту 54 Порядку державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт, утворений у результаті поділу, виділу частки або об`єднання без проведення реконструкції, проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію та присвоєння такому об`єкту адреси, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
 
Для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, утворене у результаті поділу, виділу частки або об`єднання, подається документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу, виділу частки або об`єднання, крім випадків, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такий документ відсутній у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене у результаті поділу, виділу частки або об`єднання, у випадку втрати, пошкодження чи псування документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або об`єднання, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суди попередніх інстанції обґрунтовано виходили з того, що на виконання вимог вказаних норм права ОСОБА_2 було подано державному реєстратору, у тому числі, розпорядження Дніпропетровського міського голови № 1168-р, видане                27 вересня 2017 року, яким об`єкту нерухомості було присвоєно адресу:                АДРЕСА_1 , та свідоцтво про право власності, видане               04 жовтня 2015 року виконавчим комітетом Ленінської районної у місті ради, на житловий будинок О-1, загальною площею 39,5 кв. м, житловою площею 32 кв. м, 1-кухня, 2,3,4-житлові, Б-гараж, М-сарай, Л-вольєр, Ж,З - вбиральня, споруди №1-5, І. Тому, вчиняючи реєстраційний запис та приймаючи спірне рішення про державну реєстрацію, державний реєстратор дотримався вимог процедури, що визначена наведеним нормативно-правовим актом, оскільки мав у своєму розпорядженні подані відповідачем документи, про присвоєння такому об`єкту адреси, та документи, що засвідчують право власності за відповідачем на таке нерухоме майно до його виділу, що повністю відповідає зазначеному пункту 54 Порядку.
При цьому, суди попередніх інстанцій правильно вказали, що решта позовних вимог ОСОБА_1 є фактично похідними від первісної позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора, оскільки в обґрунтування таких вимог він покладався на твердження про незаконність виділу частки ОСОБА_2 та реєстрацію за ним права власності такої частки за новою адресою: АДРЕСА_1 , не наводячи жодних інших підстав для їх задоволення.
 
Всі доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди не надали оцінку тому, що між співвласниками спірного домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , договір про поділ в натурі майна не укладався, тому реєстрація права власності за останнім на виділену в натурі частку домоволодіння відбулася без належних правових підстав, а за таких умов рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 є незаконним.
 
Проте, судом апеляційної інстанції були враховані аналогічні доводи апеляційної скарги заявника та їм була надана належна правова оцінка, з якою погоджується й Верховний Суд.
 
Апеляційний суд, зокрема, правильно вказав, що доводи позивача про те, що нотаріально посвідчений договір про поділ майна в натурі між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не укладався, реєстрація права власності за ОСОБА_2 на виділену в натурі частку домоволодіння відбулася без належних правових підстав, є необґрунтованими, оскільки порядок користування земельною ділянкою та розподіл часток співвласників відбувся у цьому домоволодінні ще задовго до набуття позивачем права власності на частку у такому майні, нічиї права таким розподілом не порушувались, про що свідчать особисті заяви і підписи власників на акті ідеальних часток від 06 травня 2005 року, засвідчені підписом та печаткою голови квартального комітету № 8 (том 1,                         а. с. 145- 147).
 
Тобто, судами попередніх інстанцій було встановлено, що сторони фактично займали відокремлені та ізольовані один від одного житлові приміщення, та користувались різними допоміжними спорудами, які були розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого  2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   О. В. Білоконь   Б. І. Гулько    Г. В. Коломієць    Р. А. Лідовець