Справа № 127/4069/23
Провадження № 22-ц/801/1680/2023
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року	Справа № 127/4069/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Денишенко Т.О., Медвецького С.К. 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В лютому 2023 року акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 24 лютого 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 051/84587. У зв`язку із невиконанням свого обов`язку по сплаті кредиту, 09 вересня 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці ухвалене рішення, яким з відповідача на користь АКБ «Укрсоцбанк» в особі Хмельницької обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 46 386,35 доларів США, що еквівалентно 367 644,29 грн, пеню в сумі 22 546,70 грн, 1 700,00 грн судового збору, 120,00 грн витрат на ІТЗ. Посилаючись на норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач вважає, що не позбавлений права отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання. Отже внаслідок невиконання умов договору позивачем нараховані 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, що станом на 23 лютого 2022 року становить 6 586,23 доларів США, які позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 3 % річних від простроченої суми, що становить 6 586,23 дол. США, а також 3 612,74 грн судового збору.
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що позивач пропустив строки позовної давності.
Також на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своїх заперечень представник позивача зазначає, що сума боргу, про яку йдеться в позовній заяві, розрахована в межах строків позовної давності, а саме за період із 12.03.2017 по 23.02.2022 на 44 296, 55 дол. США залишку заборгованості. Також представник позивача звертає увагу, що пропуск позовної давності не припиняє зобов`язання.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Згідно з ч. 1-3,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом встановлено, що 24 лютого 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 051/8-4587 за яким кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 10 лютого 2016 року.
28 жовтня 2008 року сторонами укладено додаткову угоду № 051/8-7639 про внесення змін до договору кредиту від 24 лютого 2006 року, якою встановлено з 20 жовтня 2008 року процентну ставку за користування кредитом на рівні 15% річних.
Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 09 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк» в особі Хмельницької обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 46 386, 35 доларів США, що еквівалентно 367 644,29 грн, пеню в сумі 22 546,70 грн, 1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на ІТЗ розгляду цивільних справ.
Сума заборгованості за рішенням суду від 09 вересня 2010 року погашена лише в сумі 2 089,80 доларів США, доказів виконання рішення суду в іншій частині суду не надано.
Позивачем за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних від простроченої суми заборгованості (44 296,55 доларів США) в розмірі 6 586,23 доларів США.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних за прострочення відповідачем виконання зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
Як визначено ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Із правового аналізу положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України встановлено, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу.
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки згідно ст. 257 ЦК України.
Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Посилання відповідача на те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості, є помилковим.
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, як наслідок, право на позов про стягнення коштів на підставіст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову.
Зазначене підтверджується висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12; від 4 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц; від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18.
Отже, з ухваленням 09 вересня 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці рішення про стягнення заборгованості зобов`язання не припинилось (за положеннями ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином); невиконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, яке має наслідком відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми 44 296, 55 дол. США. 
Позов про стягнення 3% річних подано до суду 23 січня 2023 року (здано на пошту); позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат заявлено за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року.
Згідно з наданим позивачем розрахунком 3% річних від 44 296, 55 доларів США, як суми прострочення грошового зобов`язання за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року. становлять 6 586, 23 дол. США.
Даний розрахунок 3% річних відповідачем не спростований.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що під час розрахунку позивачем враховано, що відповідно п.12 розділу «Прикінцеві положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України введено карантин, який надалі продовжувався та діє і на даний час.
Окрім того, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався.
Тобто, враховуючи вищевикладене, строки, визначені, у т.ч. ст.ст. 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину та строк воєнного, надзвичайного стану, що і враховано позивачем під час розрахунку.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в сумі 6 586, 23 доларів США.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що якщо кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум передбачених ст. 625 ЦК України, у тому числі, за останні три роки до моменту пред`явлення позову. Пропущення строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання не має правового значення, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18).
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 28 вересня 2021 року в справі №759/4755/19
Згідно з нормами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що розглядаючи спір місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2023 року залишити без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
Керуючись ст.ст.367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст.376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2023 року залишити без змін .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                                        В.П. Рибчинський
Судді:                                                                                Т.О. Денишенко
                                                                       С.К. Медвецький