РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 559/359/23
Провадження № 22-ц/4815/630/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів:Ковальчук Н.М., Боймиструка С.В.,
учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 
відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»
розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» Білинової А.В. на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 березня 2023 року, ухвалене в складі судді Панчука М.В., повний текст якого складено  31 березня 2023 року у справі № 559/359/23
в с т а н о в и в :
У лютому 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. 
Позовна заява мотивована тим, що 09.02.2020 відбулася ДТП, під час якої водій автомобіля марки «МАН», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , рухаючись по а/д Київ-Чоп зі сторони м. Львів у напрямку м. Рівне в с. Кам`яниця, Дубенського району допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . В результаті ДТП останній отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер на місці події. За фактом вказаної ДТП 09.02.2020 були внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант». 
04.09.2020 на адресу СК «Альфа-Гарант» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для дружини та сина загиблого. Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту складала 226 704 грн, з яких для дружини загиблого ОСОБА_1 28338 грн – моральна шкода, для сина ОСОБА_2 28 338 грн – моральна шкода та 170 028 грн – відшкодування на утримання. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 25.01.2022 стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування на утримання дитини у розмірі 118 075 грн, пеню у розмірі 15 143,29 грн, 3% - 2 856,92 грн, інфляційні витрати у розмірі 6 724,35 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Постановою апеляційного суду від 04.10.2022 рішення Дубенського міськрайоного суду залишено без змін.
17.10.2022 на банківський рахунок позивача надійшли грошові кошти у розмірі 148 076,56 грн. 
Вказує, що на час подання позову відповідач прострочив грошове зобов`язання, тому у нього з 29.12.2021 по 16.10.2022 включно виникло право стягнення пені, інфляційних витрат та трьох процентів річних за час прострочення виплати страхового відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, що становить 61 274,17 грн, з яких пеня – 30700,84 грн, 3% річних – 2726,39 грн, інфляційні втрати – 27 846,94 грн .
Просила суд про задоволення позову.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 березня 2023 року  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах   ОСОБА_2  до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»  про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування – задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 28264,24 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 2726,39 грн, інфляційні втрати у розмірі 27846,94 грн, а всього - 58837 (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 57 копійок.
В іншій частині вимог - відмовлено.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь держави судовий збір у розмірі 1030 (однієї тисячі тридцяти) гривень 91 копійки.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить рішення суду скасувати .
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що позивач має право на отримання від відповідача 3% річних в розмірі 2726,39 грн, інфляційних витрат за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 27846,94 грн та пені в розмірі 28 264,24 грн, а всього 58 837,57 грн. з 07.02.2022 по 16.10.2022 в межах строків позовної давності.
З таким висновком погоджується і апеляційний суд.
Встановлено, що 09.02.2020 о 20:31 на 389 км+800 м автодороги Київ-Чоп, що поблизу с. Кам`яниця, Дубенського району, Рівненської області, трапилась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «МАН», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , рухаючись по автомобільній дорозі Київ-Чоп зі сторони м. Львова в напрямку м. Рівне в с. Кам`яниця, Дубенського району, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди останній отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер на місці події. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 09.02.2020 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020180000000034 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Кримінальне провадження закрито за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 23-25).
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ СК «Альфа-Гарант» (поліс № АО 5871776) (а.с. 19).
04.09.2020 на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для дружини та сина загиблого – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Загальна сума страхового відшкодування, з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування, складає 226704 грн, з яких: для дружини ОСОБА_1 28338 грн - моральна шкода, для сина ОСОБА_2 - 28338 грн - моральна шкода, 170028 грн - відшкодування на утримання неповнолітньої дитини (а.с. 6).
Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 в інтерсах ОСОБА_2 та стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування на утримання дитини у розмірі 118 075 грн, пеню у розмірі 15 143,29 грн, 3% - 2 856,92 грн, інфляційні витрати у розмірі 6 724,35 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Постановою апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року рішення Дубенського міськрайонного суду залишено без змін (а.с. 50-56).
17 жовтня 2022 року на банківський рахунок позивача надійшли грошові кошти (страхове відшкодування, штрафні санкції та витрати на правову допомогу) у розмірі 148 076,56 грн.
Згідно розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача 61 274,17 грн, з яких пеня – 30700,84 грн, 3% річних – 2726,39 грн та інфляційні втрати – 27846,94 грн за період з 29.12.2021 року по 16.10.2022 року (а.с. 5).
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат.
За змістом аналізованої норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.
Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, посилаючись на вимоги Закону України «Про страхування», положення договору, укладеного між сторонами, якими чітко передбачено строки відшкодування та санкції у випадку прострочення платежу, надаючи оцінку наданому представником позивача розрахунку заборгованості, частково погодився з визначенням періоду прострочення в межах строку позовної давності. При цьому судом першої інстанції правильно враховано, що обставини попереднього прострочення вже встановлені у рішенні суду в справі № 559/918/21.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання».
Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Також місцевий суд, приймаючи до уваги приписи статті 992 ЦК України, пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та проаналізувавши положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК України, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в межах строку позовної давності.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 вказано, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Отже, встановивши прострочення виплати страхового відшкодування з 07.02.2022 по 16.10.2022 року, суд першої інстанції обґрунтовано встановив розмір стягнень у вигляді пені, 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених статтею 625 ЦК України, оскільки такі розрахунки були проведені з дотриманням вимог законодавства. 
Будь-яких доводів на спростування вказаного висновку суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Правильність розрахунку апелянтом не оскаржується.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, правильно визначився зі спірними правовідносинами, обґрунтовано встановив період, за який підлягає стягнення за прострочення грошового зобов`язання, та розмір такого стягнення.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам. Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, підтверджуються наданим доказам.
Відповідно до частини першої статті 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» Білинової А.В. залишити без задоволення. 
Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 березня 2023 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 03 серпня 2023року

Головуючий :                                                Гордійчук С.О.

Судді :                                                         Боймиструк С.В.
                                                                       
Ковальчук Н.М.