Справа № 348/1443/21 
Провадження № 22-ц/4808/745/23 
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                        Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:                      Максюти І.О., Луганської В.М.
секретаря                        Працун В.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 10 квітня 2023 року, ухвалене в складі судді Грещука Р.П. в м. Надвірна, повний текст складено 14 квітня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява обгрунтована тим, що 29.06.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 9622270 згідно якого ОСОБА_1 отримав 5 000 грн кредиту зі сплатою процентів за користування та інших платежів з строком до 29.07.2019 року. Відповідач свої зобов`язання з повернення коштів та сплати комісії і процентів не виконав, у зв`язку з чим станом на 18 листопада 2020 року утворилась заборгованість в сумі 14 650,00 грн, з яких 5000,00 грн - заборгованість з повернення кредиту, 1 150,00 грн заборгованість за комісією, 6 000,00 грн заборгованість по сплаті процентів, а також 2 500,00 грн штрафів та пені. 30.09.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 39-МЛ, за яким останнє отримало належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до відповідача в сумі в сумі 14 650,00 грн, з яких 5000,00 грн заборгованість з повернення кредиту, 1 150,00 грн заборгованість по сплаті комісії, 6 000,00 грн заборгованість по сплаті процентів, а також 2500,00 грн заборгованості по сплаті штрафів і пені. Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» суму заборгованості за кредитним договором №9622270 від 29.06.2019 року в розмірі 14 650,00 грн та понесені судові витрати.
Рішенням Надвірнянського районного суду від 10 квітня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал», - 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. заборгованості за кредитом, 1950 (одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят) грн 00 коп. процентів за користування кредитом, 1150 (одну тисячу сто п`ятдесят) грн 00 коп. комісії за надання кредиту, 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. пені та 1642 (одну тисячу шістсот сорок дві) грн. 46 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього 12 242 (дванадцять тисяч двісті сорок дві) грн 46 коп. В задоволенні решти вимог позову Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відмовлено. 
 Не погоджуючись з рішенням суду   ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що відповідно до п. 1.4 кредитного договору N° 9622270 від 29.06.2019 року, термін повернення кредиту визначено 29.07.2019 року. Отже, обгрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в період з 29.06.2019 року по 29.07.2019 року у розмірі 1  950,00 грн, що відповідає положенням п. 1.5.2 кредитного договору. Банком не було надано детального розрахунку нарахованих процентів у заявленому розмірі 6 000 грн, а саме не вказано періоду нарахування та розміру процентної ставки та так проценти нараховані поза межами строку кредитування. Вимога про стягнення процентів, за користування кредитом, нарахованих поза межами строку кредитування є необгрунтованою, а  вимог про стягнення з  позичальника встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання і  трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявлялось. А тому підлягає стягнення  проценти за користування кредитом за період з 29.06.2019 року по 29.07.2019 року у розмірі 1 950,00 грн, відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору. Положення п. 1.5.1 спірного кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України. Щодо стягнення пені, то підлягає застосування строку позовної давності.  В частині отримання кредиту в сумі 5000 грн і на даний час існування обов`язку щодо його повернення не заперечує.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. 
За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав. 
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Задовольняючи частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,  суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредитних коштів в сумі 5000,00 грн, а також сплати визначених умовами Договору 1950,00 грн процентів за користування кредитом та 1150,00 грн комісії за надання кредиту. Щодо стягнення відсотквів,  то  нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування суперечить положенням ст.1048 ЦК України, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення решти 4050,00 грн процентів слід відмовити. Щодо стягнення комісії, то договором у п.1.5.2. та у Додатку № 2 до Договору сторони чітко визначили умови щодо зобов`язання позичальника сплатити комісію та її розмір (1150,00 грн). Також у п.1.5. сторонами визначена і загальна вартість кредиту, яка включає в себе сплату комісії. Щодо стягнення пені, то з урахуванням того, що останнім днем звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені у межах строку позовної давності було 30.07.2020 року, а закон № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020 року, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню. Таким чином, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн заборгованості з повернення кредитних коштів, 1950,00 грн процентів за користування кредитом, 1150,00 грн комісії за надання кредиту та 2500 грн пені.
Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» (правонаступником якого є ТОВ ФК «Кредит-Капітал»), як позикодавцем та відповідачем як позичальником, укладений договір №9622270 від 29.06.2019 року (далі - Договір). За умовами вказаного договору позикодавець зобов`язується на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі – кредит), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі – плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.
Згідно з п.1.2. Договору сума кредиту становить 5000 грн. Відповідно до п.1.3. цього ж Договору кредит надається строком на 30 днів з 29.06.2019 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 29.07.2019 року (п. 1.4. Договору).
У пункті 1.5. Договору сторони погодили, що сукупна вартість кредиту складає 3100 грн. в грошовому виразі та 754,00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1-1.5.2 Договору.
У пунктах 1.5.1-1.5.2 Договору сторонами визначено, що комісія за надання кредиту: 1150,00 грн, яка нараховується за ставкою 23,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Проценти за користування кредитом: 1950,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (п.1.6. Договору).
Так, Графік розрахунків, який є Додатком № 1 до Договору місить розрахунок заборгованості із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів), а саме: дата платежу 29.07.2019 року; кредит 5000,00 грн.; комісія за надання кредиту 1150,00 грн.; проценти 1950,00 грн.; разом 8100,00 грн.
0.09.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 39-МЛ, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №9622270 від 29.06.2019 року в розмірі 14650,00 грн, з яких 5000,00 грн заборгованість з повернення кредиту, 1150,00 грн заборгованість за комісією, 6000,00 грн заборгованість по сплаті процентів, а також 2500,00 грн штрафів і пені, що підтверджено реєстром боржників до вказаного Договору про відступлення прав вимоги №39-МЛ (а.с.15).
Згідно виписки з особового рахунка ОСОБА_1 за Договором, у якій позивач наводить суму операції (за дебетом або кредитом відповідно), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку за Кредитним договором. Так, згідно вказаної Виписки позивача строк погашення кредиту – 29.07.2019 року; прострочене тіло – 5000,00 грн.; прострочені проценти 6000,00 грн; заборгованість за комісією – 1150,00 грн; заборгованість за пенею (29.07.2019 – 30.09.2019) – 2500,00 грн.; разом – 14650,00 грн(а.с.18)
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі 5 000 грн, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно графіку розрахунків, який є Додатком № 1 до Договору місить розрахунок заборгованості із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів), а саме: дата платежу 29.07.2019 року; кредит 5000,00 грн; комісія за надання кредиту 1150,00 грн ; проценти 1950,00 грн ; разом 8100,00 грн
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №2 14-10цс18) зазначено, що: «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання»; «встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу)».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) вказано, що:
«звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів»;
«за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору».
У пункті 36.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) зазначено, що: «З 13 січня 2006 року також почали діяти нові редакції: статті 18 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів», яка визначила підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Такі умови є несправедливими тоді, якщо всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята вказаної статті); статті 19 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів» про заборону нечесної підприємницької практики - будь-якої підприємницької діяльності або бездіяльності, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції (пункт 14 статті 1 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Поняттям такої практики охоплюється, зокрема, будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману (пункт 2 частини другої статті 19). За змістом абзацу першого частини другої цієї статті підприємницька практика вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Така практика вводить в оману, зокрема, стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах (пункти 3 і 4 частини другої статті 19 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV, чинній до 10 грудня 2019 року включно). Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (абзац восьмий частини другої вказаної статті у редакції Закону № 3161-IV, чинній до 10 грудня 2019 року включно). Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (частина шоста статті 19 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2022 року у справі № 274/6704/14 (провадження № 61-16803св21) зазначено, що «банк, уточнюючи та збільшуючи позовні вимоги у справі № 2-969/11, 09 листопада 2010 року змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором від 21 вересня 2006 року № 11043890000, тобто строк позовної давності почав перебіг з 10 листопада 2010 року. Отже, з 10 листопада 2010 року розпочався строк позовної давності, в межах якого банк мав право звернутися до суду за захистом своїх прав, пред`явивши як позов про стягнення заборгованості, так і позов про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення банку з позовом, вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. […] Таким чином, з урахуванням того, що строк виконання основного зобов`язання було змінено банком 09 листопада 2010 року, а 10 листопада 2010 року почався перебіг строку позовної давності для звернення до суду, який закінчився 10 листопада 2013 року, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що звертаючись до суду із вказаним позовом у листопаді 2017 року, банк пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених позовних вимог. Доводи касаційної скарги про те, що переривання позовної давності за частиною другою статті 264 ЦК України пов`язано з пред`явленням позову (зверненням до суду), проте таке переривання позовної давності не припиняється фактом звернення, а продовжується протягом часу коли позов є пред`явленим, не можуть бути прийняті судом, оскільки позовна давність переривається днем пред`явлення позову до суду, а не постановленням судового рішення. При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року (справа № 914/3224/16) зроблено правовий висновок про те, що порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням (пункт 7.20). Установивши, що, пред`явивши в 2008 році позов про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення всієї суми кредитної заборгованості банк змінив строк виконання основного зобов`язання, що є підставою для початку відліку позовної давності для пред`явлення вимоги про стягнення кредитної заборгованості, а з цим позовом банк звернувся до суду лише у грудні 2014 року, суди зробили правильний висновок про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості за платежами, нарахованими в межах строку кредитування, в зв`язку з пропуском банком позовної давності».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
При задоволенні позовної вимоги про стягнення комісії за користування кредитом судом першої інстанції не враховано необґрунтованість її нарахування, оскільки у кредитному договорі позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, у зв`язку з чим вона не підлягає стягненню з відповідача. 
Суд не врахував, що з 13 січня 2006 року також почала діяти нова редакція статті 18 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів», яка визначила підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Такі умови є несправедливими тоді, якщо всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята вказаної статті). Тому у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії за користування кредитом належить відмовити з підстав необґрунтованості її нарахування поза межами строку дії кредитного договору. 
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 6 950 грн заборгованості за кредитним договором від 29.06.2019 року № 9622270, з яких:- 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. заборгованості за кредитом, 1950 (одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят) грн 00 коп. процентів за користування кредитом за період з 29.06.2019 року по 29.07.2019 року. В  решті  позову  необхідно відмовити. 
Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» підлягають частковому задоволенню у розмірі 6950 грн з заявленої суми 14 650 грн, що становить 47 % , то понесені витрати на судовий збір слід компенсувати позивачу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів Ураїни за рахунок держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог та становить 1066,90 ( 2270*47%)
Згідно п.п.1,2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги  ОСОБА_1 , який відповідно ст. 5 ЗУ України «Про судовий збір»  звільнений від сплати судового збору, з  Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в дохід держави необхідно стягнути 1488,60 грн судового збору за подання апеляційної  скарги та компенсувати позивачу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів Ураїни за рахунок держави 1066,90 грн судового збору за подання позовної заяви.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 189 грн.
Ціна позову в даній справі становить 14 650 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2393 грн*100=239300 грн).
Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.Рішення Надвірнянського районного суду від 10 квітня 2023 року в частині стягнення 1150 (одну тисячу сто п`ятдесят) грн 00 коп. комісії за надання кредиту, 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. пені та 1642 (одну тисячу шістсот сорок дві) грн. 46 коп. витрат по сплаті судового збору скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити в цій частині у задоволенні позову.
В решті рішення суду залишити без змін.
Компенсувати за рахунок держави Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 1066,90 грн судового збору за подання позововної заяви у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів Ураїни.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в дохід держави 1488, 60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її підписання і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст складено 11 липня 2023 року. 

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
                                                               Л.В.Максюта
                                                               В.М.Луганська