ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1555/22  Номер провадження 22-ц/814/3293/23	Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т.М.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Абрамова П.С., Панченка О.О.,
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Дяченко Едуард Володимирович, на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 січня 2023 року (повний текст рішення складено 06 лютого 2023 року) у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Кобеляцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Кобеляцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.
В обґрунтування позову зазначено, що в жовтні 2020 року позивач познайомився з ОСОБА_4 , яка на той час перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, проте разом з ним не проживала. У квітні 2021 року позивач разом з ОСОБА_3 почали проживати разом, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та ОСОБА_3 народилася спільна дочка - ОСОБА_5 , однак, оскільки дитина була зачата і народжена у період перебування матері у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, відомості про батька дитини до актового запису були внесені за правилами частини першої статті 122 СК України.
У зв`язку з вищевказаним, позивач прохав суд визнати його батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 щодо відомостей про прізвище та батька дитини та стягнути з відповідача суму понесених та документально підтверджених судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалено внести зміни до актового запису № 125, складеного 02 вересня 2022 року Кобеляцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключивши відомості про ОСОБА_1 як батька ОСОБА_5 та зазначити її батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.
Змінено прізвище дитини « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та по батькові « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 992,40 грн, витрати за проведення судової генетично-молекулярної експертизи в розмірі 15382,62 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн, а всього 22 375,02 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 січня 2023 року не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі відповідач прохав суд скасувати повністю рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 січня 2023 року і закрити провадження у справі.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення місцевого суду ухвалено незаконно та необґрунтовано, із неповним встановленням обставин, які мають значення для справи та з неправильно дослідженими доказами, що призвело до неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають суттєве значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.
Відповідач вказує, що позивачем та матір`ю дитини не було проведено позасудового врегулювання спору, оскільки останні не зверталися з даним питанням до органів державної реєстрації актів цивільного стану.
Крім того, зазначено, що між сторонами даної справи відсутній предмет спору, що в свою чергу є підставою для закриття провадження.
Відповідач заперечує й проти стягнення з нього судових витрат і вважає, що так як звернення з цим позовом до суду відбулося з ініціативи позивача без досудового врегулювання спору, з врахуванням незаперечення відповідачем щодо визнання батьківства за ОСОБА_2 , а також відсутність предмета спору між сторонами, то суд повинен покласти понесені судові витрати саме на позивача.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Представник відповідача - адвокат Дяченко Е.В. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та прохав їх задовольнити з підстав, які вказані в скарзі.
Інші учасники справи, будучи належними чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, на судове засідання до апеляційного суду не з`явилися.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_3 (а.с. 13).
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2021 року по справі №532/1533/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 іменовано прізвищем « ОСОБА_3
Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Кобеляцької міської ради від 14 вересня 2022 року, ОСОБА_3 проживає разом з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться на її утриманні (а.с. 14).
Згідно висновку експерта № СЕ-19/117-22/14780-БД від 07 грудня 2022 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічною матір`ю якої є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 51-59).
Позиція апеляційного суду
Щодо визнання батьківства
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
За правилом статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Статтею 133 СК України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.
Згідно зі статтею 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство
Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.
Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Так, під час розгляду даної справи була проведена експертиза № СЕ-19/117-22/14780-БД від 07 грудня 2022 року, згідно висновку якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічною матір`ю якої є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Оскільки факт походження дитини від позивача встановлено на підставі належних достовірних та достатніх доказів, то позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини підлягають задоволенню.
Щодо закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору
Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Вищевказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20.
Предметом даного спору є визнання ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.
Оскільки у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено ОСОБА_1 та матеріали справи не містять в собі відмінних відомостей, то колегія суддів вважає, що спір між сторонами справи не є врегульованим, а тому справа не підлягає закриттю з цих підстав. 
Щодо стягнення судових витрат
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя вказаної статті).
Питання розподілу судових витрат між сторонами урегульовано положеннями статті 141 ЦПК України.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина друга статті 141 ЦПК України).
За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
З огляду на те, що відповідач фактично позовні вимоги не визнав, звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою та прохаючи, зокрема, рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 січня 2023 року скасувати повністю, то судовий збір та інші судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення. 
Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 січня 2023 року -без змін. 
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Дяченко Едуард Володимирович - залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2023 року.

Головуючий                                                                        В.П. Пікуль 

Судді                                                                                П.С. Абрамов

О.О. Панченко