КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 756/15413/21                                           Головуючий у суді першої інстанції - Жук М.В.
Номер провадження № 22-ц/824/6054/2023                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2023 року                                                                                          м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),          Кашперської Т.Ц.,          Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відповідно до якого просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 94 231 грн та моральну шкоду у розмірі 6 000 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що вона є власником транспортного засобу автомобіля «Fiat Doblo» тип універсал - В сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .  23 жовтня 2020 року о 10:30 за адресою: АДРЕСА_1 нею було виявлено пошкодження даного транспортного засобу у вигляді пошкодженого переднього лівого водійського скла, криши авто, капоту, що відбулось внаслідок ремонтних робіт на балконі, які проводились в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Оскільки ОСОБА_1 в добровільному порядку не відшкодовує завдані їй збитки, ОСОБА_3 просить задовольнити подану позовну заяву в повному обсязі.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 94231 грн матеріальної шкоди, 000 грн компенсації моральної шкоди, 900 грн судового збору, а всього 98 131,31 грн. В решті вимог позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що між проведенням ремонтних робіт та пошкодженням авто немає причинно-наслідкового зв`язку, тобто в матеріалах справи відсутня судово-будівельна експертиза, яка б підтверджувала, що саме внаслідок проведення ремонтних робіт у квартирі відповідача і сталося пошкодження, а відтак, на думку апелянта, має місце порушення норми, яка міститься в ч.1 ст.81 ЦПК України.
Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції, визначаючи суму матеріального збитку виходив зі змісту рахунку-фактури №АК-0000156 від 15 грудня 2020 року. Однак, відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Правил надання послуг з технічного обслуговування колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2014 року №615 передбачено, що надання послуг здійснюється за зверненням замовника чи за його попередньою заявкою, яка реєструється в журналі реєстрації. Апелянт звертає увагу, що до позовної заяви не було додано вказаного витягу з журналу реєстрації, а також копії наряду-замовлення, форма якої встановлена додатком 1 до вказаних Правил. 
Таким чином, апелянт вважає, що позивач міг теоретично включити до переліку вартість запчастин, які і так потребували ремонту або заміні, що не пов`язано із подією. Єдиним належним та допустимим доказом у даному випадку міг бути висновок судової товарознавчої експертизи, але позивачем такого висновку надано не було. Також апелянт вважає, що позивачем не було обґрунтовано належними та допустимими доказами розмір моральної шкоди.
Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю.
22 березня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого вказує, що апелянтом в суді першої інстанції не було заявлено клопотання про проведення по справі судової експертизи. Крім того, ОСОБА_3 посилається й на те, що у справі №756/114/21 було ухвалено рішення Оболонським районним судом міста Києва від 26 травня 2021 року, яке стосується тієї ж самої події, де відповідач по справі визнав, що ремонті роботи проводились саме в його квартирі, позовні вимоги до відповідача були задоволені й ОСОБА_1 апеляційну скаргу не подавав. ОСОБА_3 зазначає, що відповідач по справі не спростував своєї вини у завданні шкоди, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власницею транспортного засобу - автомобіля «Fiat Doblo» державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10).
Відповідно до довідки про результати перевірки по заяві (ЖЄО № 63611 від 23.10.2020) 23 жовтня 2020 року до Оболонського УП ГУНП у м. Києві із заявою звернувся ОСОБА_4 , в якій повідомив про те, що 23 жовтня 2020 року о 10 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, пр-т. Героїв Сталінграду, буд. 22, виявив пошкодження автомобіля, що належить його дружині. Зазначає, що біля автомобіля зустрів двох робітників, які підтвердили, що пошкодження авто трапилось внаслідок руйнування конструкцій, які проводили роботи на 15 поверсі в квартирі № 146 . Піднявшись на 15 поверх з працівником ТОВ «Житлобуд-1» та працівником поліції побачили, що там дійсно проводились ремонтні роботи (а.с.12).
Як вбачається з акту ТОВ «Житлобуд-1» від 23 жовтня 2020 року комісія в складі представника ТОВ «Житлобуд-1» Олійник В.М., мешканців будинку АДРЕСА_1 , а саме квартира 35 ОСОБА_5 , квартира 59А ОСОБА_6 , квартира 32 ОСОБА_4 виявила, що в квартирі 146 проводяться ремонтні роботи без офіційного дозволу та підтвердження, а також встановлено, що в результаті ремонтних робіт на балконі вказаної квартири стався обвал цегли, яка обрушилася на припарковані автомобілі біля будинку та пошкодила їх (а.с.15).
З листа Департаменту дозвільних процедур Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 07 грудня 2020 року № 40-304-1131/20 вбачається, що відповідно до даних єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, інформації щодо документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію будівництва об`єктів, щодо об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , відсутня (а.с.22).
Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №239082898 від 28 грудня 2020 року власником квартири АДРЕСА_3 з 02.10.2020 року є ОСОБА_1 (а.с.11).
Згідно протоколу огляду місця події від 23 жовтня 2020 року у транспортного засобу - автомобіля «Fiat Doblo» тип універсал - В сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 виявлено пошкодження переднього лівого водійського скла, криши авто, капоту (а.с.13-14).
Відповідно до рахунку-фактури № АК-0000156 від 15 грудня 2020 року, складеного ТОВ «КЛС АВТО», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Fiat Doblo тип універсал - В сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 94 231 грн (а.с.24).
В матеріалах справи також містяться фотографії пошкодження автомобіля (а.с.16-21).
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги  ОСОБА_3 , мотивував своє рішення тим, що належний позивачці транспортний засіб пошкоджено з вини відповідача, в квартирі якого проводились будівельні роботи, розмір завданого збитку підтверджено належними та допустимими доказами, який відповідачем не спростований, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позовної заяви в частині стягнення матеріальної шкоди. Щодо стягнення моральної шкоди, то суд першої інстанції вказав, що позивачем доведено характер та обсяг душевних та психічних страждань, характер немайнових втрат, їх тривалість, можливість їх відновлення, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках; час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, то суд дійшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення на користь позивача з ОСОБА_1 3000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).
Відповідно до положень статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.
Відповідно до положень статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 серпня 2006 року №45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; проводити за власні кошти ремонт квартири (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.
Відповідно до п. 11 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.
В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Щодо доводів апелянта про те, що надані позивачем докази не підтверджують факту заподіяння ним шкоди позивачу, то апеляційний суд сприймає їх критично, оскільки як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 з 02 жовтня 2020 року. Факт того, що транспортний засіб було пошкоджено й вказане сталось у зв`язку із проведенням ремонтних робіт в квартирі відповідача також підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема,  актом ТОВ «Житлобуд-1» від 23 жовтня 2020 року, протоколом огляду місця події від 23 жовтня 2020 року. Таким чином, відповідач зобов`язаний нести відповідальність за своє майно.
Крім того, посилання апелянта на те, що пошкодження автомобіля позивача могло мати місце не з вини відповідача по справі, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідачем по справі не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин. Також відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не було заявлено клопотання про проведення по справі судової експертизи для спростування доводів позивача щодо причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями відповідача.
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи презумпцію вини, а також той факт, що ОСОБА_1 не спростував той факт, що шкода була завдана не з його вини, то апеляційний суд доходить висновку про правомірність покладення обов`язку по відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_3 , саме на нього.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що позивачем не було обґрунтовано заявлені позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000 грн, то апеляційний суд керується наступним.
  Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року до загальних підстав цивільно-правової відповідальності  обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди  підлягають:  наявність такої  шкоди,  протиправність  діяння  її  заподіювача,  наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним  діянням  заподіювача та   вини  останнього  в  її  заподіянні.  Суд,  зокрема,  повинен з`ясувати,  чим   підтверджується   факт   заподіяння   позивачеві моральних  чи  фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні,  в якій  грошовій  сумі  чи  в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при  цьому  виходить,  а  також інші  обставини,  що  мають  значення для вирішення спору.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Таким чином, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи, що позивач зазнала матеріальної шкоди внаслідок пошкодження її транспортного засобу у зв`язку із будівельними роботами з квартири відповідача по справі, а також враховуючи, що позивачу доводилося відновлювати становище, яке існувало до пошкодження авто, а також спричинені вказаними подіями душевні страждання, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення 3 000 грн моральної шкоди.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, та не можуть свідчити про його не законність чи необґрунтованість.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що повинна бути залишена без задоволення.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України. 
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
 
Судді : 
 
              _______________                ________________                 ______________
              М.А.Яворський                  Т.Ц.Кашперська                   В.О.Фінагеєв