ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" серпня 2023 р.                                                                    Справа №914/406/23
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого – судді                                                            О.В. Зварич
суддів                                                                                В.М. Гриців
          Н.М. Кравчук,
розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного підприємства “АГРОФІРМА МАЯК” б/н від 30.05.2023 (вх. № 01-05/1791/23 від 05.06.2023)
на рішення господарського суду Львівської області від 11.04.2023 (суддя Запотічняк  О.Д.; повний текст рішення складено 14.04.2023)
у справі №914/406/23
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС” (ТзОВ  “Компанія “НІКО-ТАЙС”)
до відповідача: Приватного підприємства “АГРОФІРМА МАЯК” (надалі ПП “АГРОФІРМА МАЯК”)
про стягнення 90089,86 грн.,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

31.01.2023 року ТзОВ    “Компанія “НІКО-ТАЙС” звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до ПП “АГРОФІРМА МАЯК” про стягнення 90089,86 грн., з яких: 57458,04 грн. пеня, 6883,26 грн. 3 % річних та 25748,56 грн. інфляційних втрат згідно договору № ЗУФ-42/03/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням господарського суду Київської області від 19.05.2015 у справі № 911/798/15 присуджено до стягнення з Приватного підприємства агрофірма «Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 21653,94 грн. заборгованості (дооцінка вартості товару), 13328,64  грн. інфляційних втрат, 3370,99 грн. 3% річних, 13376,59 грн. пені, 1580,13 грн. витрат по сплаті судового збору, 1729,75 грн. витрат на оплату послуг адвоката. На виконання зазначеного рішення суд видав відповідний виконавчий документ. Оскільки рішення суду фактично виконано лише 29.12.2022, позивач за прострочення виконання грошового зобов`язання просить стягнути з відповідача на його користь 57458,04 грн. пені, 3% річних в розмірі 6883,26 грн. та 25748,56  грн. інфляційних втрат.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.04.2023 року у справі №914/406/23 (суддя О.Д. Запотічняк) частково задоволено позов. Стягнуто з Приватного підприємства «Агрофірма Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 48549,67 грн. пені, 4873,03 грн. 3% річних, 24855,13 грн. інфляційних втрат та 2332,09 грн. судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 123-129).
При прийнятті рішення суд виходив з того, що рішенням господарського суду Київської області від 19.05.2015 у справі № 911/798/15, яке набрало законної сили 15.06.2015, присуджено до стягнення з Приватного підприємства агрофірма «Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 21653,94 грн. заборгованості (дооцінка вартості товару), 13328,64 грн. інфляційних втрат, 3370,99 грн. 3% річних, 13376,59 грн. пені, 1580,13 грн. витрат по сплаті судового збору, 1729,75 грн. витрат на оплату послуг адвоката. Зазначеним рішенням встановлено дооцінку вартості товару (курсову різницю) відповідача (ПП «Агрофірма Маяк») перед позивачем, за невчасне виконання умов договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 №ЗУФ-42/03/08, в сумі 21653,94 грн. Вищевказане рішення було повністю виконане відповідачем 14.12.2022, що підтверджується постановою начальника Кам`янка-Бузького ВДВС у Львівському районі Львівської області ЗМРУ Міністерства юстиції (м.  Львів) про закінчення виконавчого провадження № 48169959 від 16.12.2022. Поряд з тим, відповідачем сплачено курсову різницю (дооцінку вартості поставленого товару), розмір якої встановлений рішенням у справі № 911/798/15 та становить 21653,94  грн., лише в грудні 2022 року, внаслідок чого позивач нарахував відповідачу штрафні санкції. За порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 57458,04 грн. пені, 6883,26 грн. 3% річних та 25748,56 грн. інфляційних втрат. Суд здійснивши аналіз нарахованих до стягнення позивачем штрафних санкцій виснував, що такі є правомірними. Водночас, провівши власний розрахунок нарахованих до стягнення штрафних санкцій на суму курсової різниці, суд визначив період нарахування з 15.06.2015 (дата набрання законної сили рішення №911/798/15) до 14.12.2022 (дата, коли відповідач повністю погасив своє зобов`язання перед позивачем, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 16.12.2022), та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені в розмірі 48549,67 грн., 3 % річних в сумі 4873,03 грн. та інфляційних втрат в сумі 24855,13 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив за безпідставністю.
Крім того, суд встановив відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій. 

 Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ПП «АГРОФІРМА МАЯК» подало апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним. Зокрема, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що приписами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку але такий строк з урахуванням положень ст. ст. 251, 252 ЦК України має бути визначений. При цьому, перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін. Зазначене стосується і строку позовної давності, який за своєю суттю є строком згідно положень ст. 256 ЦК України, і також може бути збільшений за домовленістю сторін але обов`язково повинен мати конкретно визначений період, зважаючи на положення ст. ст. 251, 252 ЦК України. Разом з тим, суд першої інстанції, посилаючись на те, що сторонами у договорі погоджено продовження строку, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, саме – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тобто погоджено нарахування штрафних санкцій без обмежень строку, визначеного цією нормою, вказазного не врахував та дійшов до передчасних висновків про наявність підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі, нарахованому позивачем. Судом першої інстанції не враховано аргументи відповідача стосовного того, що позивачем здійснено розрахунок пені за весь час прострочення виконання зобов`язання, а не лише за 6 місяців, як це передбачено ч. 6 ст. 232 ЦК України. Скаржник зазначає, що до відзиву на позовну заяву відповідачем заявлено вимогу про застосування наслідків спливу строку позовної давності до заявленої позивачем суми. Відповідно до судових справ, поданих позивачем в якості доказів, №№ 12/98, 25/49, 911/2317/13, 911/798/15 з відповідача стягувалась пеня, інфляційні втрати за невиконання умов договору № ЗУФ-42/03/08 від 25.03.2008. Відтак, відсутні підстави для стягнення тих самих інфляційних втрат, пені, 3 % річних з тих самих підстав. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 11.04.2023 року у справі № 914/406/23 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу безпідставною та необгрунтованою. Зокрема зазначає, що згідно із п. 8.3 договору сторони відповідно до ст. 259 ЦК України домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором. Крім того, сторони відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за даним договором здійснюється без обмеження строку. Позивач просить врахувати, що зміст та сутність договору № ЗУФ-42/03/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008, його умови та спільно погоджені сторонами пункти, неодноразово були предметом дослідження та оцінки відповідними судами під час вирішення судових спорів у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійсненням відповідачем виконання грошового зобов`язання згідно вказазного договору. Позивач наголошує, що за період з 13.07.2015 по 17.01.2023 в порядку примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 30.06.2015 у справі №911/798/15 від Кам`янка-Бузького відділу ДВС у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли кошти у загальному розмірі 55040,04 грн. Отже, зобов`яання ПП «АГРОФІРМА МАЯК» щодо погашення у вигляді збільшення вартості товару (курсової різниці) в сумі 21653,94 грн. згідно договору № ЗУФ-42/03/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 було виконано фактично лише 29.12.2022. Позивач вважає безпідставними посилання відповідача на те, що позовна давність на час звернення до суду з даним позовом пропущена, оскільки нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, строки позовної давності, визначені ст. ст. 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, умовами договору № ЗУФ-42/03/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 передбачено, що строк позовної даності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором та нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за даним договором, здійснюється без обмеження строку. Просить рішення господарського суду Львівської області від 11.04.2023 у справі № 914/406/23 залишити без змін, апеляційну скаргу ПП  "АГРОФІРМА МАЯК" – без задоволення.
 
Апеляційне провадження у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2023 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №914/406/23 визначено суддю Г.Т. Кордюк, суддів: Н.М. Кравчук, Б.Д. Плотніцького.
Згідно з розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду № 157 від 26.06.2023 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 914/406/23 у зв`язку із звільненням головуючого-судді (судді-доповідача) Г.Т. Кордюк у відставку.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2023 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №914/406/23 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: Н.М. Кравчук, Б.Д. Плотніцького.
У зв`язку з перебуванням у відрядженні судді-члена колегії Б.Д. Плотніцького склад судової колегії Західного апеляційного господарського суду змінився, що підтверджується протоколом авторозподілу судової справи між суддями від 29.06.2023 року, який наявний в матеріалах справи. 
Згідно з ухвалою від 29.06.2023 року справу № 914/406/23 прийнято до провадження Західного апеляційного господарського суду у складі колегії судді: головуючий-суддя О.В.  Зварич, судді: В.М. Гриців, Н.М. Кравчук. Відкрито апеляційне провадження у справі №914/406/23 та ухвалено здійснити перегляд рішення господарського суду Львівської області від 11.04.2023 року в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України.
За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З`ясовуючи обставини стосовно ознайомлення сторін з порядком розгляду даної справи, суд встановив таке.
Згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №  79010012068509 відповідачу 20.07.2023 вручено ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 року. 
Також 03.07.2023 ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 року надіслано позивачу на електронну адресу, повідомлену в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу.
На час винесення даної постанови від сторін не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги ПП "АГРОФІРМА МАЯК" на судове рішення у справі №914/406/23, яке є предметом оскарження.

Обставини справи

Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій, 25.03.2008 між ТзОВ  «ТРИДЕНТА АГРО» (Продавець) та ПП «Агрофірма «Маяк» (Покупець) було укладено договір № ЗУФ-42/03/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу (а.с. 24-25).
Згідно із п.1.1 цей договір визначає умови купівлі-продажу засобів рослин на умовах відстрочення платежу. 
Пунктом 8.2 договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ЗУФ-42/03/08 від 25.03.2008 визначено, що за прострочення виконання зобов`язання Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.
У пункті 8.3 договору сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.
Рішенням господарського суду Львівської області від 20.07.2009 у справі № 12/98 за позовом ТзОВ «ТРИДЕНТА АГРО» до ПП «Агрофірма «Маяк» про стягнення заборгованості в сумі 167802,32 грн. позов задоволено частково. Стягнуто з ПП  «Агрофірма «Маяк» на користь ТзОВ «ТРИДЕНТА-АГРО» 154810,98 грн. заборгованості (а.с. 42-45).
При прийнятті зазначеного рішення суд встановив факт наявності простроченої заборгованості ПП «Агрофірма «Маяк» перед ТзОВ «Тридента-Агро» за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 №ЗУФ-42/03/08 на суму 98515,74 грн. та відповідно обов`язок боржника у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання сплатити кредитору борг з урахуванням трьох процентів річних та інфляційних втрат, а також сплатити передбачені договором пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та курсову різницю.
Рішенням господарського суду Львівської області від 31.03.2010 у справі № 25/49 за позовом ТзОВ «ТРИДЕНТА АГРО» до ПП «Аагрофірма «Маяк» про стягнення заборгованості в сумі 25814,26 грн., позов задоволено. Стягнуто з ПП «Агрофірма «Маяк» на користь ТзОВ «ТРИДЕНТА АГРО» борг в сумі 25814,26 грн., 258,14 грн. сплаченого державного мита та 236,00 грн. сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 1000,00 грн. сплачених витрат на оплату послуг адвоката (а.с. 46-49).
26.01.2011 між ТзОВ  «ТРИДЕНТА АГРО» (Первісний кредитор) та ФОП  Грищенко  О.М. (Новий кредитор) укладено угоду №201-ТА про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 26.01.2011. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 угоди Первісний кредитор відступає Новому кредитору право вимоги виконання ПП «АГРОФІРМА МАЯК» (Боржник), зобов`язання щодо сплати розміру пені, 3 % річних, інфляційних втрат, набутих Первісним кредитором на підставі договору № ЗУФ-42/03/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008, у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобов`язання згідно договору. За цією угодою Новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в розмірі, визначеному в п. 2.1 цієї угоди (а.с. 28-29).
Згідно із п. 4.1 угоди Первісний кредитор зобов`язаний передати Новому кредитору оригінали та/або копії документів, що підтверджують права вимоги виконання зобов`язання Боржником Новому кредитору.
Первісний кредитор зобов`язаний сповістити Боржника про поступку права вимоги за цією угодою (п. 4.3 угоди). 
На виконання умов даної угоди ТзОВ  «ТРИДЕНТА АГРО» (Первісний кредитор) передано ФОП Грищенко О.М. (Новий кредитор) перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ПП «АГРОФІРМА МАЯК» (Боржник) обумовленого зобов`язання, про що свідичть наявна в матеріалалх справи копія акта прийому-передачі документів від 26.01.2011 (а.с. 31) та повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні (а.с. 32-34). 
31.01.2013 між ФОП Грищенко О.М. (Первісний кредитор) та ТзОВ “Компанія “НІКО-ТАЙС” (Новий кредитор) укладено угоду № 31/01-13-1 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України). Згідно із п.п. 1.1, 1.2 угоди Первісний кредитор відступає Новому кредитору право вимоги виконання ПП «АГРОФІРМА МАЯК» (Боржник), зобов`язання щодо сплати розміру пені, 3 % річних, інфляційних втрат, набутих Первісним кредитором на підставі договору №ЗУФ-42/03/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 та згідно угоди №  201-ТА про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 26.01.2011, у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобов`язання згідно договору. За цією угодою Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в розмірі, визначеному в п. 2.1 цієї угоди (а.с. 35-36).    
Згідно із п.п. 4.1, 4.3 угоди Первісний кредитор зобов`язаний передати Новому кредитору оригінали та/або копії документів, що підтверджують права вимоги виконання зобов`язання Боржником Новому кредитору. Передача оригіналів та/або копій документів оформлюється актом приймання-передачі. Первісний кредитор зобов`язаний сповістити Боржника про поступку права вимоги за цією угодою. 
На виконання умов даної угоди ФОП Грищенко О.М. (Первісний кредитор) передав ТзОВ “Компанія “НІКО-ТАЙС” (Новий кредитор) перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ПП «АГРОФІРМА МАЯК» (Боржник) обумовленого зобов`язання, про що свідичть наявна в матеріалалх справи копія акта прийому-передачі документів від 31.01.2013 (а.с. 38) та повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні (а.с. 39-41).
За умовами зазначеної угоди відступлено зобов`язання на суму 28381,51 грн., яке складається з 16251,07 грн. пені, 2771,44 грн. 3% річних, 9359,00 грн. інфляційних втрат за період з 18.02.2010 по 26.01.2011, нарахованих у зв`язку з несвоєчасною несплатою основного боргу в сумі 98515,74 грн. за основним договором.
Рішенням господарського суду Київської області від 19.05.2015 у справі №911/798/15 за позовом ТзОВ “Компанія “НІКО-ТАЙС” до ТзОВ «ПК Трейдсервісгруп», до ПП агрофірма «Маяк» про стягнення коштів, присуджено до стягнення з Приватного підприємства агрофірма «Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 21653,94 грн. заборгованості (дооцінка вартості товару), 13328,64  грн. інфляційних втрат, 3370,99 грн. 3% річних, 13376,59 грн. пені, 1580,13 грн. витрат по сплаті судового збору, 1729,75 грн. витрат на оплату послуг адвоката. Дане рішення набрало законної сили 15.06.2015 (а.с. 56-61).
Вказаним рішенням встановлено, що станом на день фактичного виконання ПП  агрофірма «Маяк» рішення суду від 20.07.2009 у справі № 12/98, останнім не було враховано курсу долару США станом на дату здійснення таких платежів, який складав 27.05.2011 - 7,98  грн./дол. США згідно офіційного курсу валют, що міститься на сайті Національного банку України. Відтак, суд стягнув курсову різницю в розмірі 21653,94 грн.
30.06.2015 на виконання рішення господарського суду Київської області від 19.05.2015 у справі № 911/798/15, яке набрало законної сили 15.06.2015, видано відповідний наказ (а.с.  62).
13.07.2015 державним виконавцем відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 30.06.2015 (ВП №  48169959) (а.с. 63).
27.10.2020 державним виконавцем відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про передачу виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області №911/798/15 від 30.06.2015 (ВП № 48169959) до Кам`янка-Бузького районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 64).
Відповідно до постанови Кам`янка-Бузького районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про прийняття виконавчого провадження від 03.11.2020, прийнято до подальшого виконання виконавче провадження №  48169959 щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 30.06.2015 у справі № 911/798/15 (а.с. 65).
16.12.2022 Кам`янка-Бузьким відділом ДВС у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)  винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 48169959 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39  Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 66).
У постанові зазначено, що 14.12.2022 на депозитний рахунок Кам`янка-Бузького РВ  ДВС Західного МРУ МЮ (м. Львів) надійшли кошти, достатні для задоволення вимог стягувача, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.
Позивач, покликаючись на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за рішенням суду у справі № 911/798/15, заявив до стягнення штрафні санкції, нараховані на курсову різницю (21653,94 грн.), а саме: 57458,04 грн. пені за період з 15.04.2014 по 28.12.2022, 3% річних в розмірі 6883,26 грн. за період з 28.05.2012 по 28.12.2022 та 25748,56 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2015 по грудень 2022.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
В силу приписів частини 1 статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 ГК України).
В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В статті 610 Цивільного кодексу України вказано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В ході розгляду апеляційної скарги ПП «АГРОФІРМА МАЯК» суд встановив, що рішенням господарського суду Київської області від 19.05.2015 у справі № 911/798/15, яке набрало законної сили 15.06.2015 за позовом ТзОВ “Компанія “НІКО-ТАЙС” до ТзОВ  «ПК Трейдсервісгруп», до ПП агрофірма «Маяк» про стягнення коштів, присуджено до стягнення з Приватного підприємства агрофірма «Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 21653,94 грн. заборгованості (дооцінка вартості товару), 13328,64 грн. інфляційних втрат, 3370,99 грн. 3% річних, 13376,59 грн. пені, 1580,13 грн. витрат по сплаті судового збору, 1729,75 грн. витрат на оплату послуг адвоката.
Зазначеним рішенням встановлено дооцінку вартості товару (курсову різницю) відповідача (ПП «АГРОФІРМА МАЯК») перед позивачем (ТзОВ “Компанія “НІКО-ТАЙС”) за невчасне виконання умов договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ЗУФ-42/03/08 від 25.03.2008 в сумі 21653,94 грн.
Згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішення господарського суду Київської області від 19.05.2015 у справі №911/798/15 повністю виконане відповідачем 14.12.2022, що підтверджується постановою начальника Кам`янка-Бузького ВДВС у Львівському районі Львівської області ЗМРУ Міністерства юстиції (м. Львів) про закінчення виконавчого провадження № 48169959 від 16.12.2022.
Отже, відповідачем сплачено курсову різницю (дооцінку вартості поставленого товару), розмір якої встановлений рішенням господарського суду Київської області від 19.05.2015 у справі № 911/798/15 та становить 21653,94 грн., лише в грудні 2022 року.
Згідно поданого розрахунку позивач за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ЗУФ-42/03/08 від 25.03.2008 нарахував до стягнення з відповідача 57458,04 грн. пені, 3% річних в розмірі 6883,26 грн. та 25748,56 грн. інфляційних втрат, нарахованих на курсову різницю в сумі 21653,94 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.12.2019 справа № 904/4156/18.
З аналізу змісту пункту 8.2 договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ЗУФ-42/03/08 від 25.03.2008 встановлено, що за прострочення виконання зобов`язання Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.
У пункті 8.3 договору сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.
Крім цього, сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій прострочення виконання зобов`язань за даним договором, здійснюється без обмеження строку.
За розрахунком позивача пеня на суму заборгованості у вигляді курсової різниці (дооцінки вартості товару) в сумі 21653,94 грн. нараховуються за період з 15.04.2014 по 28.12.2022 року та складає 57458,04 грн.
Місцевий господарський суд, провівши власний розрахунок пені на суму курсової різниці, визначив період нарахування з 15.06.2015 (дата набрання законної сили рішенням господарського суду Київської області від 19.05.2015 у справі № 911/798/15) до 14.12.2022 (дата, коли відповідач повністю погасив своє зобов`язання перед позивачем, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 16.12.2022).
Отже, суд здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми пені, дійшов висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 48549,67 грн. пені, в решті частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 8908,33 грн. відмовив.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку, вважає його арифметично вірним.
Щодо нарахування позивачем на суму заборгованості у вигляді курсової різниці (дооцінки вартості товару) в розмірі 21653,94 грн. - 3 % річних в сумі 6883,26 грн. нарахованих за період з 28.05.2012 по 28.12.2022 та інфляційних втрат в розмірі 25748,56  грн., нарахованих за період з жовтня 2015 року по грудень 2022 року, колегія суддів враховує таке.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вірно зауважив суд першої інстанції, за умовами договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ЗУФ-42/03/08 від 25.03.2008 сума платежу, визначена в іноземній валюті, перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневою, то з моменту перерахунку (у даному випадку 15.06.2015 дата набрання рішенням господарського суду Київської області у справі № 911/798/15 законної сили) у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору боржник відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання цього зобов`язання (зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору), оскільки у такому разі матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів за сумою донарахування (курсової різниці), що визначається лише у гривні та у подальшому не коригується, не покриваються за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці.
Відтак, місцевий господарський суд, провівши власний розрахунок нарахованих до стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на суму курсової різниці вартості товару в розмірі 21653,94 грн., визначивши період нарахування з 15.06.2015 (дата набрання законної сили рішенням господарського суду Київської області від 19.05.2015 у справі № 911/798/15) до 14.12.2022 (дата, коли відповідач повністю погасив своє зобов`язання перед позивачем, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 16.12.2022), підставно дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 24855,13 грн. інфляційних втрат та 3 % річних в сумі 4873,03 грн., та правомірно відмовив у задоволенні інфляційних втрат в сумі 893,43 грн. та 3 % річних в розмірі 2010,23 грн.
Враховуючи вищенаведені норми права та фактичні обставини справи, колегія суддів констатує наявність правових підстав щодо часткового задоволення  заявлених ТзОВ    “Компанія “НІКО-ТАЙС” позовних вимог та стягнення з ПП «АГРОФІРМА МАЯК» 48549,67 грн. пені, 4873,03 грн. 3% річних та 24855,13 грн. інфляційних втрат.
Апелянт посилається на  те, що приписами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк з урахуванням положень ст. ст. 251, 252 ЦК України, на його переконання, має бути визначений. Зазначене стосується і строку позовної давності, який за своєю суттю є строком згідно положень ст. 256 ЦК України, і також може бути збільшений за домовленістю сторін, але обов`язково повинен мати конкретно визначений період, зважаючи на положення ст.ст.251, 252 ЦК України.
Так, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
За приписами частин 1-3 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 Цивільного кодексу України).
У даній справі суд встановив, що сторони договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ЗУФ-42/03/08 від 25.03.2008, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій прострочення виконання зобов`язань за даним договором, здійснюється без обмеження строку. 
Тобто, у цьому договорі сторони встановили інші умови нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, ніж ті, які передбачені частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.
Вказані умови договору не суперечать положенням Цивільного кодексу України, у тому числі й тим, на які посилається апелянт. 
Щодо позовної давності. Відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 259 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін 
Вище зазначено, що у пункті 8.3 договору сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (тобто, до настання події, яка має юридичне значення), що жодним чином не суперечить ст.ст.251, 252 ЦК України.
Згідно з частинами 1, 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Відповідно до частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення господарського суду Львівської області від 11.04.2023 у справі №914/406/23.  Суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства “АГРОФІРМА МАЯК” б/н від 30.05.2023 (вх. № 01-05/1791/23 від 05.06.2023) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 11.04.2023 у справі № 914/406/23 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич

Суддя                                                                                                    В.М. Гриців

        Суддя                                                                                                    Н.М. Кравчук