Ухвала  
 
24 липня 2023 року
м. Київ
 
справа № 489/2310/23
 
провадження № 61-10285ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д.,                      Хопти С. Ф.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Когіним Андрієм Валерійовичем, на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 червня 2023 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій просила суд забезпечити майбутні позовні вимоги до ОСОБА_1 шляхом заборони державним реєстраторам, реєстраційним службам, іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав щодо нерухомого майна, а саме 625/1000 часток у праві власності на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 . 
 
Заява обґрунтована тим, що 28 квітня 2023 року вона уклала з ОСОБА_1 попередній договір купівлі-продажу 625/1000 часток у праві власності нежитлових будівель на АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуровим К. Є. за реєстровим № 388. Так, відповідно до пункту 1.3 попереднього договору купівлі-продажу від 28 квітня 2023 року, представник ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5 156 172, 60 грн, що еквівалентно 141 000 доларів США. Згідно з пунктом 2.1 попереднього договору купівлі-продажу від 28 квітня 2023 року сторони домовилися укласти та нотаріально посвідчити основний договір купівлі-продажу нежитлових будівель не пізніше 05 травня 2023 року включно за ціною                         у гривнях, що буде еквівалентна 200 000 доларів США за курсом Національного банку України на день підписання основного договору. Вказує, що після підписання попереднього договору купівлі-продажу                             від 28 квітня 2023 року ОСОБА_1 почав ухилятися від спілкування та обговорення умов укладання основного договору та станом на 18 травня 2023 основний договір купівлі-продажу не укладено з вини ОСОБА_1 . Вважала, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки ОСОБА_1 має намір 19 травня 2023 року укласти основний договір купівлі-продажу 625/1000 часток у праві власності на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 з іншим покупцем, що, у свою чергу, призведе до відчуження спірного нерухомого майна та зробить неможливим виконання майбутнього рішення суду про стягнення забезпечувального платежу та штрафу за невиконання умов попереднього договору купівлі-продажу та штрафу у разі задоволення судом її позовних вимог.
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2023 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду                           від 28 червня 2023 року, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову задоволено. 
Заборонено державним реєстраторам, реєстраційним службам, іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав щодо нерухомого майна, саме 625/1000 часток у праві власності на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .
Роз`яснено заявнику обов`язок пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову відповідно до вимог  частини четвертої статті 152 ЦПК України.
 
У липні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його                              представником - адвокатом Когіним А. В., на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 червня 2023 року, в якій заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову відмовити.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову                  у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга                                        є необґрунтованою.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на                   будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року 
№ 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4).
 
Крім того, пунктами 1-4 постанови Пленуму Верховного Суду України                           від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
 
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
 
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі. 
 
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
 
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів                                        з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
 
Відповідно до даних, внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень 26 травня 2023 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення забезпечувального платежу та штрафу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна (справа                                    № 489/2541/23).
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2023 року  в порядку загального позовного провадження відкрито провадження                                   у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення забезпечувального платежу та штрафу за попереднім договором                          купівлі-продажу нерухомого майна та призначено підготовче засідання                         у справі.
 
Встановивши, що предметом спору, з яким ОСОБА_2 мала намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 , є стягнення забезпечувального платежу та штрафу за невиконання умов попереднього договору                             купівлі-продажу 625/1000 часток у праві власності на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 та штрафу за попереднім договором                           купівлі-продажу нежитлових будівель від 28 квітня 2023 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку прозабезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам, реєстраційним службам, іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна, оскільки обраний вид забезпечення позову є доцільним та співмірним з можливими вимогами майбутнього позову, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача та утруднити виконання рішення суду в майбутньому.
 
Такі заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами, забезпечують збалансованість інтересів сторін та не порушують права учасників судового процесу.
 
Застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна дійсно призводить до обмеження прав                             ОСОБА_1 як власника майна, проте зазначені доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки цивільний процесуальний закон передбачає можливість обмеження особи у здійсненні права власності при вжитті заходів забезпечення цивільного позову, зокрема шляхом заборони вчиняти певні дії (стаття 150 ЦПК України).
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3                    частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона                  є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд                       у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Когіним Андрієм Валерійовичем, на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва                        від 22 травня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду                від 28 червня 2023 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець
 
                                                                                                                      Д. Д. Луспеник
 
С. Ф. Хопта