ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року	Львів	Справа № 572/704/23 пров. № А/857/10816/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Кухтея Р.В.,
                                                                                             Шевчук С.М.,
розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції на рішення Сарненського районного суду Рівненської області (головуючий суддя Довгий І.І.), постановлене у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в м.Сарни 08 травня 2023 року, повне судове рішення складене 08 травня 2023 року, у справі №572/704/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності і скасування постанови, 

В С Т А Н О В И В :

27.02.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАС № 6560694 від 18.02.2023, винесену інспектором Управління патрульної поліції в Рівненській області старшим лейтенантом поліції Криловець Віталієм Михайловичем, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях ознак складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2023 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не пред`явлено фактичних даних про складання протоколу за частиною 1 статті 130 КУпАП, не надано жодних доказів, які б підтверджували, що вказаний протокол складався в присутності позивача та те, що він дійсно знав про існування вказаного протоколу. Суд першої інстанції вказав, що позивач й надалі керував транспортними засобами, оскільки водійське посвідчення в нього не вилучалося, що стало підставою для винесення постанови за частиною 4 статті 126 КУпАП.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал національної поліції України». Скаржник вказує, що постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 16 червня 2022 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, рішення набрало законної сили 27.06.2023. Скаржник зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б вказували на обґрунтованість заявлених позовних вимог. Скаржник зазначає, що позивач не заперечує сам факт керування транспортним засобом, будучи особою, яка позбавлена права керування. Вказує, що враховуючи, що частиною 3 статті 286 КАС України передбачено виключний перелік дій, які може вчинити місцевий загальний суд як адміністративний, за наслідками розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, в задоволенні вимог позову про визнання протиправною постанови слід відмовити.
Враховуючи положення статті 286 та 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 18.02.2023 інспектором Управління патрульної поліції в Рівненській області старшим лейтенантом поліції Криловець Віталієм Михайловичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАС №6560694 згідно з якою ОСОБА_1 18.02.2023 о 08:55:04 в АДРЕСА_1 , керував транспортним засобом як особа, яка позбавлена права керувати транспортними засобами на підставі постанови Сарненського районного суду від 16.06.2022 №572/624/22, чим порушив статтю 15 Закону України «Про дорожній рух», пункту 2.1 а ПДР. Вирішено накласти штраф на підставі частини 4 статті 126 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з частинами 9, 10 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.
Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з частиною 4 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з статтею 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як зазначено попередньо, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.
Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В позовній заяві позивач зазначає, що до винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАС № 6560694 від 18.02.2023 не знав про постанову Сарненського районного суду від 16.06.2022, якою позивач позбавлений відповідних прав. Вказує, що виклик до суду на розгляд справи не отримував і не знав про наявність такої справи, судового рішення у справі №572/624/22 не отримував.
До матеріалів справи долучено копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №291139 відповідно до якої 29.01.2022 в м.Сарни по вул.Широка,1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Nissan Maxima, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest 7510/046» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Відповідно до відміток у вказаному протоколі ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення з місцем та часом розгляду справи, від підписання примірника протоколу, а також від надання пояснень. 
Так, відповідно до частини 1 статті 265-1 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.
При цьому, посвідчення водія не вилучалось, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ОСОБА_1 не отримував.
Як вбачається з постанови Сарненського районного суду від 16.06.2022 у справі №572/624/22 така прийнята без участі ОСОБА_1 .
Вказаною постановою визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, наклавши на нього стягнення у виді штрафу у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Відповідно до статті 317 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.
Положеннями статті 317-1 КУпАП встановлено, що виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.
Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції.
У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським.
Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи посвідчення водія у позивача не вилучалось, належні та допустимі докази на підтвердження отримання позивачем копії постанови Сарненського районного суду від 16.06.2022 у справі №572/624/22 в матеріалах справи відсутні. Матеріали справи також не містять даних, що судове рішення про позбавлення позивача права керування транспортним засобом виконувалось посадовими особами органів Національної поліції.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оспорюване правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, перебуває у причинному зв`язку з правом позивача бути обізнаним та отримати копію постанови Сарненського районного суду від 16.06.2022 у справі №572/624/22, оскільки обов`язкове надсилання такої передбачено законом. 
Обізнаність про факт винесення того чи іншого рішення в справі про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП, для позивача є підставою обрання певної поведінки щодо керування транспортним засобом та розуміння наслідків такого.
Проте доказів поінформованості щодо заборони права керування сторона відповідача суду не надала, як і не довела суб`єктивного складу адміністративного правопорушення у оспорюваних правовідносинах. При цьому, суб`єктивною стороною вказаного правопорушення є вина у формі прямого умислу.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в діях позивача відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, тоді як скаржником не доведено наявність в діях позивача складу вказаного адміністративного правопорушення та, як наслідок, не доведено правомірності прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАС № 6560694 від 18.02.2023.
Щодо аргументів скаржника про відсутність у суду першої інстанції повноважень в порядку статті 286 КАС України визнавати протиправною оскаржувану постанову, то такі, на переконання суду апеляційної інстанції, на законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції не впливають, правомірність винесення оскаржуваної постанови не підтверджують, тоді як скасування відповідного акта індивідуальної дії вказує на протиправність такого.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 6560694 від 18.02.2023, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 272, 286, 308, 311, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2023 року у справі №572/704/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук