ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6753/23 Справа № 205/4982/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костромітіна  О.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “НоваПей” на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а:

       У серпні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «НоваПей» (далі - ТОВ «НоваПей») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, мотивуючи тим, що вони, як небанківська фінансова установа, надають послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків на підставі ліцензії №11/1 від 17 жовтня 2014 року, виданої Національним банком України, зокрема, в пункті надання фінансових послуг (далі – ПНФП) №04212 (вул.Народна,7 сел.Горького Дніпровського району Дніпропетровської області). 
       Вказували, що касові операції в ПНФП №04212 виконують як штатні касири, так і касові працівники інших суб`єктів господарювання. Станом на 22 березня 2022 року касові операції в ПНФП №04212 виконувала ОСОБА_1 , яка не була їх працівником. Залишок коштів в касі ПНФП №04212 станом на кінець дня 21 березня 2022 року становив 68 140,30 грн. Виконання відповідачкою функцій касира 22 березня 2022 року підтверджується видатковими та прибутковими касовими ордерами. 
       Зазначали, що 22 березня 2022 року в ПНФП №04212 їх працівниками була проведена ревізія наявних грошових коштів, під час проведення якої в касі ПНФП 04212 була виявлена нестача грошових коштів в розмірі 36 826,30 грн., що підтверджується актом про результати інвентаризації наявних коштів. Інвентаризація була проведена за відсутності відповідачки, яка не захотіла приймати участі в підрахунку залишку коштів в касі та покинула приміщення ПНФП до закінчення інвентаризації.
       Посилаючись на те, що нестачею грошових коштів в касі ПНФП №04212, яка була виявлена під час інвентаризації 22 березня 2022 року, їм було завдано майнової шкоди у розмірі 36 826,30 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на їх користь 36 826,30 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди. 
       Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року  у задоволенні позову відмовлено. 
       В апеляційній скарзі позивач ТОВ «НоваПей», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити їх позов. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про недоведеність заявлених позовних вимог. Відповідачка не була їх працівником, проте завдала їм матеріальної шкоди, яка підлягає до відшкодування у повному обсязі. Також просили стягнути витрати на професійну правничу допомогу. 
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України). 
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 36 826,30 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що в обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ «НоваПей» вказує, що станом на 22 березня 2022 року касові операції в ПНФП №04212 виконувала ОСОБА_1 , яка не була працівником позивача. 
       Залишок коштів в касі ПНФП №04212 станом на кінець дня 21 березня 2022 року становив 68 140,30 грн., що підтверджується аркушем касової книги ПНФП з підписом (кваліфікований електронний) відповідача.
       Виконання відповідачем функцій касира 22 березня 2022 року підтверджується видатковими та прибутковими касовими ордерами, що були підписані відповідачкою. 
       Позивачем додані акт інвентаризації від 22 березня 2022 року, копії видаткових касових ордерів від 22 березня 2022 року з підписом відповідачки, копії прибуткових касових ордерів від 22 березня 2022 року з підписом відповідачки та без підписів керівника, головного бухгалтера або особи, уповноваженою керівником. 
       Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності, оскільки позивачем були додані акт інвентаризації від 22 березня 2022 року, копії видаткових касових ордерів від 22 березня 2022 року з підписом відповідачки, копії прибуткових касових ордерів від 22 березня 2022 року з підписом відповідачки, та без підписів керівника, головного бухгалтера або особи , уповноваженої керівником, що не відповідає вимогам Положення. Також суд відхилив як доказ копію вкладного аркушу касової книги, оскільки з копії даного документа не можна встановити правильність ведення касової книги на підприємстві, а саме чи пронумерована, прошнурована та опечатана відбитком печатки така касова книга, чи засвідчена підписами керівника і головного бухгалтера установи/ підприємства кількість аркушів у касовій книзі, що передбачено вищевказаними нормами Положення. Позивачем не доведено, а судом не встановлено порушення відповідачкою ОСОБА_1 покладеної на неї повної матеріальної відповідальності шляхом укладання з нею договору про повну матеріальну відповідальність, як того вимагає Положення; покладених на неї трудових обов`язків; що саме вона здійснювала такі трудові обов`язки; нанесення саме нею підприємству прямої дійсної шкоди; вина в її діях; прямий причинний зв`язок між її винною дією та шкодою, яка настала.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
       Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність – це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.
       Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.
       Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкційовані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
       Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.
       Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
       Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).
       Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.
       Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
       Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди.
       Позивач на підставу позову посилається на вимоги ст.1166 ЦК України. В той же час вказує про те, що відповідачка виконувала функції касира та була матеріально відповідальною особою. 
       Преамбулою Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148, визначено, що це Положення розроблено відповідно до Закону України «Про Національний банк України» і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами.
       У пункті 3 Положення визначено, що касовий ордер – це первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Касові операції – це операції операції суб`єктів господарювання між собою та з фізичними особами, пов`язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.
       Відповідно до пункту 5 Положення суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків.
       Пунктом 25 Положення передбачено, що приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.
       Про факт отримання та повернення коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунка, а також прибуткові та видаткові касові ордери в разі внесення грошей до каси підприємства.
       З такими висновками погодився і Верховний Суд у постанові від 12 червня 2020 року у справі №169/506/17 (провадження №61-37213св18).
       Пунктом 26 Положення передбачено, що видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки підписуються керівником і головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. До видаткових ордерів додаються заяви на видачу готівки, розрахунки. Підпис керівника установи/підприємства на видаткових касових ордерах не обов`язковий, якщо на доданих до видаткових касових ордерів документах, заявах, рахунках є його дозвільний напис.
       Установи/підприємства відображають у касовій книзі усі надходження і видачу готівки в національній валюті. Кожна/кожне установа/підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів). Відокремлені підрозділи установ/підприємств, які проводять операції з приймання готівки за продану продукцію (товари, роботи, послуги) з оформленням її прибутковим касовим ордером, а також з видачі готівки на виплати, пов`язані з оплатою праці, виробничі (господарські) потреби, інші операції з оформленням їх видатковими касовими ордерами і відомостями, ведуть касову книгу. Аркуші касової книги нумеруються та прошнуровуються, опечатуються відбитком печатки, за наявності її в установі/на підприємстві. Кількість аркушів у касовій книзі засвідчуються підписами керівника і головного бухгалтера установи/підприємства. Записи в касовій книзі здійснюються у двох примірниках. Перші примірники, що є невідривною частиною аркуша касової книги - "Вкладні аркуші касової книги", залишаються в касовій книзі. Другі примірники, що є відривною частиною аркуша касової книги - "Звіт касира", є документами, за якими касири звітують щодо руху грошей у касі. Перші і другі примірники мають однакові номери. Виправлення в касовій книзі не допускаються. Зроблені виправлення підписуються касиром, а також головним бухгалтером або особою, яка його заміщує (пункт 39 Положення).
       Пунктом 44,45 Положення передбачено, що керівник установи/підприємства під час прийняття на роботу касира укладає з ним договір про повну матеріальну відповідальність та ознайомлює його під підпис із вимогами цього Положення. Керівник установи/підприємства для здійснення функцій касира може прийняти рішення щодо виконання таких функцій працівником іншої/іншого установи/підприємства, залученого на підставі укладеної між установами/підприємствами угоди на надання послуги з надання персоналу, у якій обов`язково зазначається вимога про повну матеріальну відповідальність такого працівника. Касир/працівник іншої/іншого установи/підприємства, залучений на підставі укладеного договору на надання послуги з надання персоналу несе повну матеріальну відповідальність за збереження всіх прийнятих ним цінностей відповідно до законодавства України. Касиру/працівнику іншої/іншого установи/підприємства, залученому на підставі укладеного договору на надання послуги з надання персоналу, забороняється передовіряти виконання дорученої йому роботи іншим особам. В/на установах/підприємствах, які мають одного касира, у разі потреби тимчасової його заміни виконання обов`язків касира покладається на іншого працівника за письмовим наказом керівника. З цим працівником укладається договір про повну матеріальну відповідальність на час виконання ним обов`язків касира. Цінності, передані касиру під відповідальність, у разі його відсутності перераховуються іншим касиром, якому вони передаються, у присутності керівника та головного бухгалтера або в присутності комісії, призначеної керівником установи/підприємства. Про результати перерахування і передавання цінностей складається акт за підписами зазначених осіб. Установи/підприємства, штатним розписом яких не передбачено посади касира, виконання його обов`язків покладають на бухгалтера чи іншого працівника, з яким укладається договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до письмового розпорядження керівника.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем надано копії видатково- касових ордерів від 22 березня 2022 року які підписні ОСОБА_1 як керівником, головним бухгалтером, касиром та одержувачем (а.с.5,6,7,8). 
       Втім позивачем не надано жодних документів які б підтверджували те, що відповідачка займала будь-яку з перелічених вище посад. 
       Позивачем взагалі не надано жодного доказу того, на підставі чого відповідачка ОСОБА_1 була залучена до здійснення касових операції 22 березня 2022 року в пункті надання фінансових послуг № 04212. 
       З копії акту про результати інвентаризації наявних коштів 22 березня 2022 року вбачається, що акт створено за відсутності матеріально-відповідальної особи ОСОБА_1 (а.с.9). Проте жодних доказів укладання договору про повну матеріальну відповідальність відповідачки не надано. 
       Статтею 130 КЗпП України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
       При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
       За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
       Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.
       Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
       Пунктом 3 статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному провадженні.
       Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог до ОСОБА_1 та доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують. 
       Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “НоваПей”  залишити без задоволення.

       Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року  залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 17 липня 2023 року.

               Головуючий:                                                Е.Л. Демченко

               Судді:                                                        Т.Р. Куценко 

                                                                                М.О. Макаров