Дата документу 28.09.2023 Справа № 333/323/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Єдиний унікальний № 333/323/22                                        Головуючий у 1 інстанції 
№ провадження 22-ц/807/1770/23                                         Кулик В.Б.
                                                                                Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 вересня 2023 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

       Головуючого:        Бєлки В.Ю.
               Суддів:                Гончар М.С.
                                       Онищенко Е.А.                
               За участю секретаря:Книш С.В.
       
               розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна, Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна, Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що з 01 вересня 2005 року він працює тренером-викладачем у ДЮСШ ім. Ю. Лагутіна, яку з 01.07.2016 року передано в оперативне управління Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради. 
09 листопада 2021 року на підставі наказу № 04 к/тр без будь-якого попередження та письмових повідомлень ані Департаментом, ані ДЮСШ ім. Ю. Лагутіна, його було відсторонено від посади тренера-викладача з 09.11.2021 року на час відсутності щеплення проти Covid-19 без збереження заробітної плати. 
Відповідно до наказу № 04 к/тр від 09.11.2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » зазначено наступне: Керуючись ст. 46 КЗпП, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року № 1645-ІІІ, наказом МОЗ «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153, пунктом 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 наказую ОСОБА_1 , тренера-викладача, відсторонити від роботи з 09.11.2021 року на час відсутності щеплення проти Covid-19 без збереження заробітної плати. 
Зазначає. що свою позицію про незаконність вказаного наказу він виклав у 2 заявах від 22.11.2021 року про незаконні вимоги щодо надання медичних документів, оскільки інформація щодо стану здоров`я є медичною тайною, а інформація – конфіденційною, та про планування здійснення вакцинації від Covid-19 за умови завершення всіх етапів її досліджень чи її обов`язковості відповідно до закону. 
Також, 22 листопада 2021 року ним було подано заперечення на наказ від 09.11.2021 року, де зазначено про невідповідність вказаних наказів МОЗ вимогам закону, та як наслідок безпідставність відсторонення. 
На заяви та заперечення, 17.01.2022 року листом директора ДЮСШ ім. Ю. Лагутіна від 08.12.2021 року за № 43 повідомлено про те, що відповідно до наказу МОЗ від 04.10.2021 року № 2153 він підлягає обов`язковому щепленню проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, а відсутність підтвердження факту проходження обов`язкового щеплення є підставою для його відсторонення. 
Наказом МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153 (у редакції від 04.10.2021 року), відповідно до статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 року № 90), та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, затверджено «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». 
Згідно з Переліком, до нього увійшли працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. 
Отже, з прийняттям відповідного наказу правове регулювання та визначення тих профілактичних щеплень, які є обов`язковими не змінилось, а відтак відсторонення працівника, який і входить до переліку затвердженого наказом МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153 є незаконним, оскільки саме до компетенції МОЗ України входить повноваження визначати Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, які встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що відповідно і зобов`язує МОЗ самостійно визначати відповідні хвороби та інфекції. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел. Фізична особа може бути зобов`язана до проходження медичного огляду у випадках, встановлених законодавством. 
Тобто, вимога відповідача до ОСОБА_1 щодо надання конфіденційної інформації була незаконною, а відтак правомірно відхилена. 
В будь-якому випадку відповідач здійснюючи відсторонення позивача мав би діяти відповідно до закону, зокрема ст. 46 КЗпП України. 
Крім того, звертає увагу ще й на той факт, що постановою КМ України від 09.12.2020 року № 1236 було введено карантин, термін дії якого закінчився 28.02.2021 року і в подальшому жодних постанов Кабінету Міністрів України, яким би встановлювався карантин на інший період не приймалось. 
Внесення змін до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 є неприйнятним з огляду на положення закону, оскільки КМУ вправі, відповідно до вимог ч. 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлювати та відміняти карантин, а повноважень продовжувати його дію, шляхом внесення змін до відповідних пунктів постанови, якою встановлювався карантин та визначався період його дії не наділений. 
Також, наказ № 04 к/тр від 09.11.2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » підписав директор ДЮСШ ім. Ю. Лагутіна ОСОБА_2 .        Водночас, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником та підписантом ДЮСШ ім. Ю. Лагутіна визначено ОСОБА_3 .
На його думку наказ підписано не уповноваженою на це особою, оскільки керівником визначено ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 
Відсторонивши позивача від посади без збереження заробітної плати, відповідач позбавив останнього права на існування. 
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку № 100).        Останніми робочими місяцями є вересень та жовтень 2021 року. 
Заробітна плата за вересень та жовтень 2021 року складала по 22 393,77 грн., тобто 44 787,54 грн. за 2 місяці. 
Враховуючи викладене, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи, зокрема з дати відсторонення його від посади - 09.11.2021, по дату винесення судом рішення. 
Посилаючись на вказану обставини, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 04 к/тр від 09.11.2021 року директора Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна про відсторонення від роботи ОСОБА_1 , допустивши ОСОБА_1 до виконання посадових обов`язків; стягнути з Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме відсторонення від роботи, з 09.11.2021 року по дату ухвалення судом рішення; стягнути з Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна та Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради судові витрати, у тому числі на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2023 року у задоволені позову відмовлено.
               У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини, які мають значення для справи. Залишилось поза увагою, що законодавством визначено порядок проведення профілактичних щеплень, а також передбачено порядок, згідно з яким встановлюється та оформлюється документально факт відмови особи від проведення щеплення. Не враховано, що відсторонення працівника від роботи можливе тільки з підстав, що визначені ст. 46 КЗпП. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
               За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
               Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
               У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
               Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
               Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсторонення позивача від роботи ґрунтується на вимогах закону, здійснено в спосіб, передбачений законом, та за існування правових та фактичних підстав для такого відсторонення.
               Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, що з 01.09.2005 року позивач працює тренером-викладачем у ДЮСШ ім. Ю. Лагутіна (наказ № 14 від 29.08.2005 року) , яку з 01.07.2016 року передано в оперативне управління Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради (рішення Запорізької міської ради від 30.06.2016 року № 48, рішення Запорізької міської ради від 27.04.2016 року № 36), що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 ).
Згідно з посадовою інструкцією № 3 від 31.08.2020 року тренера-викладача ОСОБА_1 , до його посадових обов`язків належить: здійснювати набір у спортивну школу, секцію, групу спортивної й оздоровчої спрямованості дітей і підлітків, що бажають займатися фізичною культурою і спортом і не мають медичних протипоказань; проводити учбово-тренувальну і виховну роботу; використовувати різноманітні прийоми, методи і засоби навчання; проводити добір і спортивну орієнтацію найбільш перспективних для подальшого спортивного удосконалювання учнів; забезпечувати підвищення рівня фізичної, теоретичної, морально-вольової, технічної і спортивної підготовки учнів, зміцнення й охорону їх здоров`я в процесі занять, безпеку учбово-тренувального процесу; сприяти виключенню випадків застосування учнями різних видів допінгів; розробляти річні і поточні плани підготовки; вести систематичний облік, аналіз, узагальнення результатів роботи; використовувати у своїй роботі найбільш ефективні методи спортивної підготовки учнів і їх оздоровлення.
20.09.2021 року відбулось засідання тренерської ради ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна, порядок денний: обов`язкове щеплення проти COVID-19 працівників ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна; про допуск у зали ЗОШ не вакцинованих тренерів. Ухвалили: працівникам школи надати медичній сестрі ДЮСШ – ОСОБА_4 , документи, підтверджуючі проходження щеплення в строк до 08.11.2021 року або довідку про абсолютне протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень. В разі відсутності даних документів, директор видає наказ про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КзпП України. Серед присутніх на третейській раді був і позивач ОСОБА_1 .
З наказу директора ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна ОСОБА_2 від 09.11.2021 року № 04 к/тр вбачається, що ОСОБА_1 , тренера-викладача, було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати із 09.11.2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19
Згідно з довідкою про середню заробітну плату (дохід) від 12.11.2021 року № 309 за вказаним місцем роботи ОСОБА_1 нараховано заробітну плату за вересень 2021 року – 22 393,77 грн., за жовтень 2021 року – 22 393,77 грн.
22.11.2021 року ОСОБА_1 написав на адресу керівництва закладу повідомлення (вх. № 21 від 07.12.2021 року), в якому зазначив, що він планує щеплюватись від коронавірусної хвороби вакциною, котра пройде всі клінічні випробування та буде належним чином зареєстрована в державі Україна і коли на це буде саме його воля.
Позивачем на адресу директора ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна ОСОБА_2 було направлено заяву про неприпустимість будь-якого психологічного тиску та незаконність вимоги сертифікатів вакцинації (вх. № 20 від 07.12.2021 року), заперечення на наказ про відсторонення від роботи від 09.11.2021 року.
За вих. № 43 від 08.12.2021 року директором школи ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна ОСОБА_2 ОСОБА_1 надано відповідь на його звернення.
Згідно з наказом директора ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна ОСОБА_2 від 28.02.2022 року № 01 к/тр ОСОБА_1 допущено до роботи із 01.03.2022 року.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин 1 і 2 статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци 1 і 5 підпункту 2.2 пункту 2, абзац 12 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України від 04.09.2019 року № 6-р(II)/2019).
Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» чітко визначено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом. Тобто відмова цих працівників від обов`язкових профілактичних щеплень має відбутись саме у такому порядку, який встановлений законом.
Отже, із змісту статті 12 цього Закону вбачається, що відсторонюються від виконання робіт працівники у разі, коли вони від обов`язкових профілактичних щеплень відмовилися або ухилилися саме у порядку, встановленому законом.
Організацію і проведення профілактичних щеплень врегульовано Положенням про організацію і проведення профілактичних щеплень, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України 16.09.2011 року № 595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.08.2014 року № 551).
Згідно з цим Положенням встановлено, що організація діяльності щодо проведення щеплень покладається на керівника закладу охорони здоров`я (далі – ЗОЗ) або на фізичну особу-підприємця, яка одержала ліцензію на право провадження господарської діяльності з медичної практики (далі – ФОП), в установленому законодавством порядку. Профілактичні щеплення здійснюються в пунктах щеплень, які можуть бути постійними або тимчасовими. Щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/ анатоксинами згідно з Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.08.2014 року № 551), та інструкціями із застосування вакцини або анатоксину, затвердженими в установленому порядку. Відповідальним за проведення профілактичних щеплень є керівник ЗОЗ або ФОП. Порядок проведення профілактичних щеплень визначається наказом з чітким визначенням відповідальних осіб і функціональних обов`язків медичних працівників, які братимуть участь у їх проведенні. Профілактичні щеплення мають проводитися лише у пунктах щеплення.
Пунктом 17 Положення чітко встановлено, що факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою № 063-2/о, підписується як громадянином (при щепленні неповнолітніх – батьками або іншими законними представниками, які їх замінюють), так і медичним працівником.
Згідно з п. 18 Положення, у кожному пункті щеплень повинні бути інструкції із застосування всіх медичних імунобіологічних препаратів, що використовуються для проведення щеплень (у тому числі тих, які не входять до переліку обов`язкових), протоколи надання медичної допомоги при невідкладних станах відповідно до чинних нормативів, підготовлені набори лікарських засобів та вироби медичного призначення для надання медичної допомоги при невідкладних станах, а також аптечки для надання термінової медичної допомоги медичним працівникам та технічному персоналу.
З вищезазначеного вбачається, що обов`язковому медичному щепленню особи передує її медичний огляд перед щепленням, що є обов`язковим.
Крім того, про проведене щеплення робиться запис у відповідній документації, а факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою № 063-2/о, підписується як громадянином, так і медичним працівником.
Отже, законодавством визначено порядок проведення профілактичних щеплень, а також передбачено порядок, згідно з яким встановлюється та оформлюється документально факт відмови особи від проведення щеплення.
Згідно із частинами 1-3 ст. 12, частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак, згідно з Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153, який набрав чинності 8 листопада 2021 року, працівники закладів освіти обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають лише на період дії карантину.
Статтею 5 Закону України "Про охорону здоров`я в Україні" ("Охорона здоров`я - загальний обов`язок суспільства та держави") встановлено, що державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров`я в їх діяльності, а також виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.
Згідно із ст.1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" організація та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів, зокрема, при виконанні робіт і наданні послуг, а також організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються як на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадян, так і на органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, на підприємства, установи та організації незалежно від форм власності.
Статтею 30 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" передбачено, що органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов`язані забезпечувати своєчасне проведення масових профілактичних щеплень, дезінфекційних, дезінсекційних, дератизаційних, інших необхідних санітарних і протиепідемічних заходів. У разі загрози виникнення або поширення особливо небезпечних і небезпечних інфекційних хвороб, масових неінфекційних захворювань (отруєнь) або радіаційних уражень відповідними головними державними санітарними лікарями на окремих територіях можуть запроваджуватися позачергові профілактичні щеплення, інші санітарні заходи відповідно до закону.
Зазначені положення Закону свідчать про те, що на відповідача, який є роботодавцем позивача, також покладено обов`язок забезпечити своєчасне проведення заходів, пов`язаних з проходженням працівниками обов`язкового профілактичного щеплення.
Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 встановлено, що керівникам підприємств, установ та організацій належить забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.
Тобто цією постановою фактично передбачено згідно з положеннями ст. 46 КЗпП України та ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" саме по собі відсторонення від роботи як таке працівників у разі їх відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень (тобто такий випадок), а на керівників підприємств, установ, організацій покладено обов`язок саме забезпечити відсторонення від роботи.
Проте, ні цією постановою Кабінету Міністрів України, ні КЗпП України, зокрема, статтею 46 Кодексу, ні ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" не передбачено, у який саме спосіб (згідно з якою процедурою) керівники установ мають забезпечити відсторонення працівників, та не встановлено конкретного порядку відсторонення працівника від роботи у разі відмови чи ухилення у встановленому законом порядку від обов`язкових профілактичних щеплень, у тому числі від обов`язкового профілактично щеплення проти COVID-19.
В Україні немає окремого закону, який би передбачав сам порядок (процедуру) відсторонення працівника від роботи у разі відмови чи ухилення його у встановленому законом порядку від встановленого законодавством обов`язкового профілактично щеплення саме проти COVID-19.
Однак, на рівні національного законодавства процедура відсторонення працівника від роботи у разі відмови чи ухилення у встановленому законом порядку від обов`язкових профілактичних щеплень встановлена Законом України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення".
Згідно із ст. 7 цього Закону, підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; негайно інформувати органи державної санітарно-епідеміологічної служби про надзвичайні події і ситуації, що становлять загрозу здоров`ю населення, санітарному та епідемічному благополуччю.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 цього ж Закону обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.
Відповідно до статті 31 цього ж Закону посадовими особами державної санітарно-епідеміологічної служби України є головні державні санітарні лікарі та їх заступники, інші працівники державної санітарно-епідеміологічної служби України, уповноважені здійснювати державний санітарно-епідеміологічний нагляд згідно з цим Законом.
Порядок внесення посадовими особами державної санітарно-епідеміологічної служби України подання про відсторонення осіб від роботи згідно з Законом України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", а також форма подання та терміни відсторонення встановлені Інструкцією про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи та іншої діяльності, що затверджена наказом МОЗ від 14 квітня 1995 року № 66, із змінами, внесеними згідно з наказом МОЗ від 30 серпня 2011 року № 544.        Отже, законодавством встановлено, що відсторонення (не допущення) працівника, який ухиляється від обов`язкового щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, здійснюється керівником установи за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби (головних державних санітарних лікарів (їх заступників).
Наявність постанови Кабінету Міністрів України, якою передбачено відсторонення від роботи працівників у разі відмови чи ухилення від проходження обов`язкового щеплення і у якій є посилання на ст. 46 КЗпП України та на ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" не може бути підставою для недотримання керівником установи під час такого відсторонення працівника від роботи вимог Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення".
Специфіка роботи позивача виключає можливість його дистанційної роботи, а також обмеження соціальних контактів з великою кількістю людей.
Встановивши, що ОСОБА_1  є тренером-викладачем ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна, а отже за специфікою своєї діяльності має тісний контакт з дітьми та підлітками, які відвідують відповідний заклад, що збільшує вірогідність зараження COVID-19, враховуючи проведення засідання тренерської ради щодо роз`яснення працівникам закладу  з приводу необхідності щеплень, наслідків відмови чи ухилення від його здійснення, та не надання роботодавцю доказів на підтвердження наявності у позивача протипоказань до щеплення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право позивача на працю було обґрунтовано тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси.
У даній справі позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що тимчасове відсторонення позивача від роботи становило непропорційне втручання у його приватне життя.
Також, з урахуванням ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», з огляду на те, що чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, судом обґрунтовано відмовлено позивачу в задоволені позову в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки вони є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи.
Оскаржуваний наказ прийнято повноважною особою в межах компетенції, на виконання вимог чинного законодавства, з врахуванням всіх пов`язаних аспектів в сфері забезпечення стану здоров`я як особи позивача, так і інших осіб.
З урахуванням загрози, яку потенційно може нести невакцинований працівник, таке індивідуальне обмеження, як тимчасове відсторонення невакцинованого працівника, відповідає загальновизнаному пріоритету захисту здоров`я суспільства від серйозних загроз, пов`язаних із поширенням на території України COVID-19.
За позивачем на період відсторонення зберігалося робоче місце, трудовий договір не припинений, відсторонення від роботи не є дисциплінарним стягненням, нарахування заробітної плати підлягало відновленню після допуску до роботи (виконання робіт), у зв`язку з чим відсутнє порушення права ОСОБА_1 на працю, передбачене статтею 43 Конституції України.
Інтереси однієї особи в даному випадку не можуть превалювати над інтересами держави і суспільства в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я громадян, а також забезпечення діяльності підприємства, що має стратегічне значення для держави.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 12 квітня 2023 року (справа №130/173/22).
Посилання у апеляційній скарзі на те, що справу розглянуто неповноважним судом першої інстанції, оскільки він ліквідований є безпідставними та спростовуються Законом України «Про внесення змін до пункту 3-1 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів щодо територіальної юрисдикції місцевих судів на території України до прийняття закону щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням /ліквідацією/ районів від 1 грудня 2022 року.
Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Таким чином, суд першої інстанції дав належну правову оцінку наявним у справі доказам та з урахуванням всіх обставин у справі правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
               Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2023 року по цій справі залишити без змін.
       Дата складання повної постанови 29 вересня 2023 року.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

               Головуючий:                                                        В.Ю. Бєлка

               Судді:                                                                М.С. Гончар 

                                                                               Е.А. Онищенко