СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року                                     м. Харків                        Справа № 922/957/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя  Здоровко Л.М.
без виклику учасників справи 
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз", м. Харків (вх.№ 1222 Х/2) 
на рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2023 у справі №922/957/23  (повний текст складено 25.05.2023, суддя Калініченко Н.В.) 
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Харків
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз", м. Харків
про стягнення коштів,- 

ВСТАНОВИВ:

У  березні 2023 Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" про стягнення штрафних санкцій за договором про виконання робіт №П/В-211118/НЮ від 15.11.2021 у загальному розмірі 186    590,01 грн з яких 134    964,32 грн пені та 51 625,69 грн штрафу.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.05.2023 у справі №922/957/23 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" пеню у розмірі 134 964,32 грн, штраф у розмірі 51        625,69 грн та   2798,85 грн судового збору.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, отже наявні підстави для задоволення позову про  стягнення з відповідача пені у сумі  134    964,32 грн та штрафу у розмірі 51    625,69 грн. Також судом враховано, що з 19 грудня 2020 року має місце введення карантину, а з 24 лютого 2022 року введений воєнний стан, що зумовлюють продовження строку позовної давності, що визначений у статті 258 ЦК України. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що строк позовної даності на звернення з позовом позивачем не пропущено.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 25.05.2023 Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 25.05.2023 у справі №922/957/23, а судові витрати покласти на позивача.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що Верховний Суд України у постанові від 18.05.2016 у справі №6-474цс16 зазначив, що правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна правова позиція, зазначає скаржник,  міститься в постановах Верховного Суду України від 08.06.2016  у справі №6-3006цс15 та від 25 травня 2016 року у справі №6-1138цс 15.
Апелянт зазначає, що відповідно до Додатку №2 до договору №П/В-211118/НЮ від 15.11.2021 роботи з технічного переоснащення вузла обліку газу котельної повинні бути виконані до 28.12.2021. Отже, на думку апелянта,  відлік спливу строку позовної давності в 1 рік щодо стягнення пені почався з 29.12.2021, як і зазначено позивачем в розрахунку пені та є таким, що сплив. Що стосується стягнення 7% штрафу, то відлік спливу строку позовної давності, строк  почався з 28.01.2022 та також є таким що сплив в розумінні приписів ст. ст. 256-258 ГПК України.  
Скаржник також зазначає, що у позовній заяві позивачем не зазначено причини пропуску звернення з позовом про стягнення пені та штрафу, не обґрунтовано, яким чином введення карантину та воєнного стану позначилось на неможливості подання позову в строки спеціальної позовної давності. Вважає, що  під час дії карантину та воєнного стану ніяких обмежень щодо подання позовів до судів не було; до матеріалів справи позивачем не надано клопотання про визнання поважним пропуску та поновлення строку позовної давності.
За наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2023 для розгляду справи №922/957/23 сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Шевель О.В.
З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Східного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що унеможливлює її розгляд, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/957/23; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи. Копію ухвали надіслано апелянту та Господарському суду Харківської області.
29.06.2023 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" на  рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2023 у справі №922/957/23 залишено  без руху. Встановлено апелянту 10-денний строк, з дня вручення  ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання суду: клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження;  доказів направлення копії апеляційної скарги і доданих до неї документів листом з описом вкладення позивачу у справі - Акціонерному  товариству "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5).
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 01.08.2023  зважаючи на знаходження судді Шевель О.В. у відпустці, для розгляду справи №922/957/23 сформовано  колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" та поновлено апелянту строк на апеляційне оскарження.  Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" на рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2023 у справі №922/957/23. Постановлено здійснювати розгляд справи №922/957/23 в порядку спрощеного провадження, без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення  ухвали.
07.08.2023 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених      ст. 269 ГПК України та відзиву на апеляційну скаргу,  перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 15.11.2021 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" (замовник) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (підрядник) укладено договір №П/В-211118/НЮ  (номер процедури закупівлі: UA-2021-10-08-003855-С).
За умовами п. 1.1. договору підрядник зобов`язався своїми засобами та силами  виконати роботи по об`єкту: "Технічне переоснащення вузла обліку газу котельної (літера Б-2)" у м. Харків, вул. Беркоса, 2 "б" вагонного депо Харків-Сортувальний" відповідно до проектно-кошторисної документації, яка надається підрядником замовнику, замовник зобов`язався прийняти та оплатити роботи, виконані підрядником відповідно до договору.
За умовами п. 3.1. договору, ціна робіт визначається на основі договірної ціни виконання робіт по об`єкту «Технічне переоснащення вузла обліку газу котельної (літера Б-2)" у м. Харків, вул. Беркоса, 2 "б" вагонного депо Харків-Сортувальний» (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору, є динамічною, визначеною на підставі конкурсної пропозиції і складає 737     509,96 грн (у тому числі ПДВ). 
Пунктом 4.2. договору встановлено, що оплата здійснюється замовником шляхом перерахування 60% попередньої оплати від суми договору протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту виставлення рахунку. 
Відповідно до п. 4.5. договору виконані підрядником роботи підтверджуються підписаними сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт (типова форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних підрядних робіт (типова форма КБ-3)надалі - Акти приймання виконаних робіт/та акту приймання-передачі змонтованого обладнання.
За умовами п. 5.3. робота вважається виконаною після підписання акту приймання виконаних робіт замовником або уповноваженою ним особою.
Виконані роботи приймаються замовником з обов`язковим складанням відповідного акту приймання виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками замовника та підрядника з наданням останнім документів, які підтверджують якість виконаних робіт (п. 5.12. договору). 
Згідно розділу 13 договору, невід`ємною частиною договору є: договірна ціна (додаток №1); календарний план (додаток №2).
Відповідно до календарного плану на виконання робіт (додаток №2 до договору) роботи з технічного переоснащення вузла обліку газу котельної повинні бути виконані у строк до 28.12.2021. 
Листом від 28.12.2021  №661-СЛ-12045-1221 відповідач повідомив позивача про те, що роботи не можуть бути виконані у повному обсязі у зв`язку із відтермінуванням поставок лічильників газу підприємством, що їх виробляє. Крім того, проінформував позивача, що роботи по договору будуть виконані на 100% у п`ятиденний термін з моменту отримання продукції від виробника. Дата постачання приладів обліку планується на 24.02.2022.
05.12.2022 сторонами підписано акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) №72000034, яким замовник та виконавець підтвердили виконання відповідачем та прийняття позивачем наступних робіт (надані послуги):   «Технічне переоснащення вузла обліку газу котельної (літера Б-2)" у м. Харків, вул. Беркоса, 2 "б" вагонного депо Харків-Сортувальний». Загальна вартість робіт (послуг) склала 737    509,96 грн (з ПДВ).
Замовник претензій по об`єму та якості виконання робіт (надання послуг) не має. 
Пунктом 7.4. договору встановлено, що за порушення підрядником строків виконання робіт, передбачених договором, останній сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення; крім того за прострочення понад 30 днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості. 
Посилаючись на  порушення відповідачем  умов договору №П/В-211118/НЮ  від 15.11.2021 щодо строків виконання робіт з технічного переоснащення вузла обліку газу котельної, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання робіт у розмірі 134     964,32 грн та штраф в розмірі 7%, що становить 51625,69 грн.
          Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Статтями    15,    16 Цивільного кодексу    України    встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.    Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є    договори та інші правочини    (стаття    11 Цивільного кодексу України).
Згідно    статті 509 Цивільного кодексу України    зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання на   лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно   сті конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею  525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання  або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою    статті 626 ЦК України    договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.    Визначальною ознакою договору є    мета його укладення.    
Статтею 627 цього ж Кодексу    передбачено, що відповідно до    статті 6 цього Кодексу    сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до    статті 628 ЦК України    зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1    статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 837-864 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно зі статтею 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Статтями 843, 854 Цивільного кодексу України визначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.
Згідно договірної ціни на виконання робіт по об`єкту "Технічне переоснащення вузла обліку газу котельної (літера Б-2)" у м. Харків, вул. Беркоса, 2 "б" вагонного депо Харків-Сортувальний", що є додатком №1 до договору №П/В-211118/НЮ від 15.11.2021, вартість робіт визначено сторонами у розмірі 737     509,96 грн. 
У п. 4.2. договору сторони дійшли згоди, що  оплата здійснюється замовником шляхом перерахування 60% попередньої оплати від суми договору протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту виставлення рахунку. 
На виконання умов п. 4.2. договору платіжним дорученням від 17.12.2021  №4288765 позивач перерахував відповідачу 442     505,98 грн. 
За умовами п. 5.3. робота вважається виконаною після підписання акту приймання виконаних робіт замовником або уповноваженою ним особою.
Виконані роботи приймаються замовником з обов`язковим складанням відповідного акту приймання виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками замовника та підрядника з наданням останнім документів, які підтверджують якість виконаних робіт (п. 5.12. договору). 
З наданого позивачем до матеріалів справи акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) №72000034 від 05.12.2022, який підписано уповноваженими представниками сторін, підтверджується прийняття позивачем робіт за договором №П/В-211118/НЮ від 15.11.2021. Зокрема, згідно акту №72000034 від 05.12.2022 представник замовника та виконавця підтвердили, що виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги):   «Технічне переоснащення вузла обліку газу котельної (літера Б-2)" у м. Харків, вул. Беркоса, 2 "б" вагонного депо Харків-Сортувальний». Загальна вартість робіт (послуг) склала 737    509,96 грн (з ПДВ).
Замовник претензій по об`єму та якості виконання робіт (надання послуг) не має. 
Відповідно до Календарного плану на виконання робіт по об`єкту "Технічне переоснащення вузла обліку газу котельної (літера Б-2)" у м. Харків, вул. Беркоса, 2 б вагонного депо Харків-Сортувальний", що доданий до позовної заяви, строк закінчення виконання робіт встановлено до 28.12.2021. 
В той же час, із вказаного акту №72000034 вбачається, що його складено та підписано уповноваженими представниками замовника та виконавця  лише 05.12.2022. Таким чином, роботи з технічного переоснащення вузла обліку газу котельної були виконані лише 05.12.2022, тобто с простроченням строку, встановленого у Календарному плані договору №П/В-211118/НЮ від 15.11.2021 майже на рік.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Статтею 546 Цивільного кодексу України    передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).
Зазначені норми    Цивільного кодексу України    кореспондуються з приписами, встановленими    Господарським кодексом України.
Приписами    статті 230 Господарського    кодексу    України    встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з частиною 6    статті 232 Господарського кодексу України    нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Наявними у справі доказами, які не спростовано відповідачем, підтверджується порушення АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" як підрядником господарських зобов`язань за договором №П/В-211118/НЮ від 15.11.2021 в частині строків виконання робіт, які мали бути здійснені до 28.12.2021. 
Порушення відповідачем строків виконання робіт за договором стало підставою  нарахування позивачем фінансових санкцій у вигляді пені та штрафу на підставі умов п. 7.4. договору.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків виконання підрядних робіт, судом першої інстанції враховано умови   п. 7.4. договору, якими встановлено, що за порушення підрядником строків виконання робіт, передбачених договором, останній сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, крім того за прострочення понад 30 днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що обчислення розміру пені здійснено позивачем за період з 29.12.2021 по 29.06.2022, загальна сума процентів 134    964,32 грн. Розрахунок штрафу визначено позивачем у сумі 51    625,69 грн, що становить 7% від суми договору в розмірі 737    509,96 грн. 
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий розмір є арифметично вірним та здійснений відповідно до умов договору, з урахуванням періоду, визначеного ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Також, перевіривши розрахунок розміру штрафу, колегія суддів вважає що такий розрахунок є правильним та арифметично вірним. 
Враховуючи встановлені обставини порушення відповідачем умов договору щодо строків його виконання колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі  134     964,32 грн та штрафу в розмірі 51 625,69 грн є обґрунтованими, а тому правомірно задоволені судом першої інстанції. 
Досліджуючи питання позовної давності щодо звернення позивача із вимогами про стягнення неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 956 від 13.10.2020р., на усій території України установлено карантин з 12.03.2020. 
Судом враховано, що надалі було ухвалено постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Постановою КМУ № 383 від 25.04.2022 року дію карантину на території України продовжено до 30 червня 2023 року.
Суд першої інстанції виходив з того, що п. 5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від     30.03.2020     №     540-IX до Розділу     "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". 
Отже, за висновком суду першої інстанції, строки, визначені статтею 258 ЦК України, продовжуються на строк дії відповідного карантину.
При цьому, додатково, суд першої інстанції врахував, що  Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" доповнено     розділ     "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356), зокрема, пунктом 19 такого змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Тобто, за висновком місцевого господарського суду строки, визначені статтею 258 ЦК України, продовжуються на строк дії воєнного стану. 
За таких підстав, суд першої інстанції дійшов висновку, що з 19.12.2020  має місце введення карантину, а з 24.02.2022 введений воєнний стан, що зумовлює продовження строку позовної давності, що визначений у статті 258 ЦК України. 
В апеляційній скарзі апелянт із такими висновками не погоджується, оскільки вважає, що у позовній заяві позивач не зазначив причини пропуску позовної давності щодо стягнення пені та штрафу та не обґрунтував, яким чином введення карантину та воєнного стану позначилось на неможливості подання позову в строки спеціальної позовної давності, враховуючи, що під час дії таких обставин обмежень подання позову не було встановлено.
Також зазначає, що до позовної заяви позивачем не надано клопотання про визнання поважним пропуску та поновлення строку позовної давності.
З приводу наведених доводів, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною 1    статті 611 Цивільного кодексу України    у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Положеннями    статті 216 Господарського кодексу України    передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).
За змістом частини 1    статті 549 Цивільного кодексу України    неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частинами 2, 3 вищезазначеної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Зі змісту  п. 7.4. договору вбачається, що за порушення підрядником строків виконання робіт, передбачених договором, останній сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, крім того за прострочення понад 30 днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
Таким чином, в договорі сторони дійшли згоди про нарахування штрафних санкцій у вигляді штрафу та пені в разі порушення виконавцем його умов. 
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам    статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі    статтею 549 Цивільного кодексу України    пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до    статті 230 Господарського кодексу України    - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від            02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18 та інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.
Посилаючись на приписи ст.ст. 256-258 ЦК України та скорочений термін для  пред`явлення вимог про стягнення неустойки, відповідач вважає, що позивачем попущено позовну давність для звернення до суду із вимогами про стягнення неустойки, а також  не обґрунтовано підстави порушення такого строку звернення до суду. 
З приводу наведених доводів колегія суддів зазначає, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", рішення від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"), що застосовується як джерело права при розгляді справ судами згідно зі    статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Відповідно до    статті 256 ЦК України    позовна давність  це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. 
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Таким чином, у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.
Згідно із    статтею 257 Цивільного кодексу України    загальна позовна давність встановлюється у три роки.
Відповідно до частини першої    статті 258 Цивільного кодексу України    для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність - скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Приписами ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. 
Предметом позову  даній справі є вимоги про стягнення пені та штрафу, а тому до даних вимог законодавством встановлено скорочену позовну давність. 
Встановлені у справі обставини свідчать, що зобов`язання за договором мало бути виконано відповідачем до 28.12.2021. Таким чином, перебіг позовної давності за вимогами про стягнення пені розпочався з 29.12.2021, а за вимогами про стягнення штрафу, враховуючи умови п. 7.4. договору з 28.01.2022, про що також зазначає апелянт. 
З матеріалів справи вбачається, що до суду першої інстанції позивач звернувся із вимогами про стягнення неустойки 08.03.2023 (згідно поштового конверту), тобто після спливу річного строку для можливості звернення із вимогами про стягнення неустойки, встановленого ч. 2 ст. 258 ГПК України.
В той же час, колегія суддів враховує, що 11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до якої, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року установлено карантин на усій території України з 12 березня  2020 року.
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України    доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року (з урахуванням внесених до неї змін згідно з постановою Кабінету Міністрів України "№1423 від 23.12.2022), дія карантину на усій території України, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, була продовжена до 30 квітня 2023 року. 
Отже на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 Цивільного кодексу України, були продовжені.
Таким чином, річний строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення неустойки, який почав свій перебіг 29.12.2021 для пені, а за вимогами про стягнення штрафу з 28.01.2022 станом на час звернення позивача до суду з позовом 08.03.2023 не сплинув, оскільки правовідносини сторін виникли в період дії карантину, а закінчення строку позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення неустойки також припадало на строк дії карантинних заходів. 
Відтак, подавши позов у березні 2023 року позивач не пропустив строк позовної давності по вимогам щодо стягнення пені та штрафу, оскільки на час звернення з позовом  карантин не закінчився.
Крім того, колегія суддів також враховує, що Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Тобто, наведеними приписами строк спеціальної позовної давності також продовжено на строк дії воєнного стану, який введено на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 з 24.02.2022, неодноразово продовжувався та триває й досі. 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що позивачем під час звернення з позовом не обґрунтовано, яким чином введення карантину позначилось на неможливості  подання позову у встановлений законом строк. В той же час, такі доводи  не можуть бути прийнято до уваги, оскільки ні     ЦК України, ані інші нормативно-правові акти, якими встановлений (продовжений) на території України карантин, продовжено строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу на строк дії такого карантину, не містять тих вимог, про які зазначає апелянт, а автоматичне продовження цих строків пов`язане саме із встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону.
Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №920/724/21.
Близька за змістом правова позиція щодо застосування статті 258 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21.
Посилання апелянта на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 18.05.2016 у справі №6-474цс16, від 08.06.2016 у справі №6-3006цс16, від 25.05.2016 у справі №6-1138цс15 не можуть бути прийнято до уваги, оскільки на час їх ухвалення норми пункту 12   Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ще не діяли.  
Таким чином, оскільки на час дії карантину та воєнного стану строки, встановлені статтями 257, 258 Цивільного кодексу України були продовжені, вимоги позивача заявлені у межах позовної давності та є такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції. Доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, а тому у задоволенні апеляційної скарги має бути відмовлено, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" на  рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2023 у справі №922/957/23   залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2023 у справі №922/957/23  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   29.09.2023 

Головуючий суддя                                                                     В.В. Лакіза

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко