КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 372/629/22                                                                                   Головуючий у І інстанції Тиханський О.Б.
Провадження №22-ц/824/3378/2023                                                              Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
11 липня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну порядку стягнення аліментів на утримання дітей та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі замість частки у заробітку, 
УСТАНОВИВ:
 
У лютому 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від  22 травня 2019 року. 
Від шлюбу сторони мають дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, щомісячно починаючи з 02 листопада 2018 року.
Позивач в позові зазначає, що він постійно вживає заходів щодо надання допомоги по утриманню дітей, окремо від сплачених аліментів купує їм подарунки, іграшки та речі.
Вказує, що в нього на утриманні перебуває цивільна дружина - ОСОБА_6 , малолітня донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та старша донька цивільної дружини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Крім того, позивач сплачує комунальні та інші платежі за утримання квартири, де він зареєстрований з малолітньою донькою та проживає з цивільною дружиною і її старшою донькою.
ОСОБА_1 , як на підставу для задоволення позову, зазначає, що 10 серпня 2021 року він уклав Договір № 12/2021 укр про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою з Приватним вищим навчальним закладом «Міжнародна академія екології та медицини», згідно з яким останній здобуває вищу освіту на платній основі. 
Умовами згаданого вище Договору визначена вартість навчання у загальній сумі 152 000 грн, або ж по 30 000 - 31 000 грн за кожен академічний навчальний рік. Зокрема, 30 липня 2021 року та 21 грудня 2021 року позивачем вже сплачено два платежі по 15 000 грн кожен.
У позові вказано, що відповідач придбала автомобіль, має можливість виїжджати для відпочинку за межі України, що вказує на її достатній матеріальний стан та можливість зменшення розміру аліментів на утримання дітей та визначення способу їх стягнення у твердій грошовій сумі замість стягнення у частці від заробітку.
Враховуючи вищевикладене,  ОСОБА_1 просив змінити порядок стягнення аліментів на утримання дітей замість частки від заробітку на стягнення у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000,00 грн на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішення суду і до повноліття дітей
Рішенням Обухівського районного суду Київської областівід 22 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.           
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення Обухівського районного суду Київської областівід 22 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
 Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує на те, що суд першої інстанції поверхово та формально оцінив надані позивачем та наявні у матеріалах справи письмові докази, які на переконання позивача є достатніми, належними і допустимими доказами для задоволення його позовних вимог, зокрема суд першої інстанції залишив поза увагою те, що з моменту ухвалення рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей, матеріальне становище останнього значно змінилось, з`явилась інша сім`я, з 10 серпня 2021 року позивач навчається на платній основі у приватному вищому навчальному закладі «Міжнародна академія екології та медицини», з`явилась необхідність оплачувати утримання квартири, в якій останній проживає з непрацездатною дружиною та двома неповнолітніми дітьми. 
В апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Тобто, враховуючи те, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складає 2 618,00 грн, відповідно цієї суми становить 1 309 грн, яку має сплачувати дружина, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує, що позивач щомісяця сплачує більшу суму аліментів на дітей, яка в нинішніх умовах є для останнього непосильною.
В апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що відповідач у 2021 році придбала автомобіль, що на думку позивача вказує на існування у неї стабільного доходу.
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому  шлюбі, який розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2019 року. 
Від шлюбу сторони мають дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, щомісячно починаючи з 02 листопада 2018 року.
Як вбачається з довідки про заробітну плату нарахована заробітна плата ОСОБА_1 з січня 2021 року по грудень 2021 року склала 455373,98 грн. (з яких ПДФО - 83993,55 грн, сплачені аліменти - 123960,47 грн).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами свої позовні вимоги, не надано доказів які б підтверджували погіршення матеріального становища, в тому числі після ухваленого 03 грудня 2018 року рішення суду.
З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено у 2022 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.
Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що наразі діти сторін проживають разом з матір`ю, а так як ОСОБА_1 є їхнім батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дітей, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зміни порядку стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн на кожну дитину буде меншою сумою стягнення ніж в частці від заробітку, тобто буде порушено права дітей на достатній рівень проживання.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Із довідки про доходи, наданої самим ОСОБА_1 , вбачається, що він працює у КНП Київський міський пологовий будинок №5 на посаді медсестра-анестезистка, тобто має постійний заробіток у вигляді заробітної плати.
Установивши, що позивач офіційно працює та має регулярний дохід, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються за рішенням суду аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку, тобто при зменшенні заробітної плати відповідно аліменти на утримання дітей будуть меншими.  
Твердження в апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  про те, що його майновий стан значно погіршився не знайшли свого підтвердження ані в суді першої інстанції ані в апеляційному суді.
Доводи апеляційної скарги про те, що його довіритель не ухилявся та в добровільному порядку купує дітям подарунки, іграшки та речі, не можуть бути взяті до уваги, як підстава для зміни способу та зменшення розміру стягнення аліментів, оскільки такі витрати є додатковими та здійснені позивачем добровільно.
Посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на те, що з моменту ухвалення рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей, у позивача з`явилась інша сім`я, з 10 серпня 2021 року останній навчається на платній основі у приватному вищому навчальному закладі «Міжнародна академія екології та медицини», здійснює оплату комунальних витрат на утримання квартири, в якій останній проживає з непрацездатною дружиною та двома неповнолітніми дітьми, не є підставою для зменшення визначеного судовим рішенням розміру аліментів, оскільки не свідчить про погіршення матеріального становища позивача. 
Звертаючись з апеляційною скаргою, представник позивача не обґрунтував належним чином та не надав доказів неможливості сплачувати аліменти в розмірі, визначеному рішенням Обухівського Обухівського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року. 
Крім того, по справі встановлено та не заперечується позивачем, що він проживає разом зі своєю новою родиною в квартирі, яка відповідно до рішення суду визнана спільною власністю сторін даної справи, тобто позивач має у спільній сумісній власності із відповідачем нерухоме майно, яким користується сам.
Дійсно, з відкритих джерел Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 січня 2019 року визнано право спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .
Зазначені обставини також не свідчать на користь доводів позивача щодо погіршення його майнового стану, оскільки судом встановлено, що позивач працездатний, має сталий заробіток, має у власності частку у нерухомому майні. 
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги про наявність у відповідача автомобіля апеляційний суд сприймає критично, оскільки вказані доводи ґрунтуються лише на припущеннях апелянта тає безпідставними, оскільки доказів зазначеному позивачем не надано, крім того, вказані обставини не звільнять позивача від обов`язку утримувати спільних з відповідачем дітей до досягнення ними повноліття (стаття 180 СК України).
З огляду на викладене, судова колегія вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, матеріальних потреб дітей, обов`язку другого з батьків також утримувати дітей, стану здоров`я платника аліментів, який є чоловіком працездатного віку, відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного про відмову в задоволенні позовних вимог.
Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. 
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської областівід 22 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 11 липня 2023 року.

 
Суддя-доповідач                                                         Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                            С.А. Голуб 
 
                                                                                     Т.О. Писана