Постанова                                                          
Іменем  України       
 
02 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 373/1115/21 
провадження № 61-6723 св 23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство «Кредобанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник відповідачів -  ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області у складі судді Лебедя В. В. 
від 30 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду 
у складі колегії суддів: Немировської О. В., Махлай Л. Д., Ящук Т. І. 
від 23 березня 2023 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У липні 2021 року акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - 
АТ «Кредобанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2019 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 272 304,50 грн строком до 
25 вересня 2024 року зі сплатою 35% річних, кошти видані на поточні потреби відповідача зі сплатою відсотків відповідно до умов договору.
Позивач зазначав, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі,  ОСОБА_1  у порушення умов договору свої 
зобов`язання належним чином не виконувала, станом на 27 травня 
2021 року її заборгованість становила 378 133,84 грн, з них 262 208,06 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 115 925,78 грн - заборгованість за відсотками.
Також вказувало, що оскільки ОСОБА_2 є чоловіком позичальника та не заперечував проти отримання нею кредиту, кредитний договір укладено в інтересах сім`ї, тому в силу положень СК України заборгованість має бути стягнута солідарно з відповідачів.
Ураховуючи викладене, АТ «Кредобанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2019 року № CL-222110 у загальній сумі 378 133,84 грн та сплачені судові витрати.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області 
від 30 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року, позов АТ «Кредобанк» задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2019 року № CL-222110 у розмірі 
378 133,84 грн, що складається із основної заборгованості в розмірі 262 208,06 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 115 925,78 грн.
У задоволенні позову АТ «Кредобанк» у частині вимог до ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Судові рішення мотивовані тим, що між Банком і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, позичальник не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання по сплаті тіла кредиту та відсотків, банк 21 квітня 
2021 року направив позичальнику вимогу про дострокове погашення всієї суми кредиту. Вказану вимогу позичальник отримала, однак кредитну заборгованість не сплатила.
Суд апеляційної інстанції вказав, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки всі були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку. Зокрема, посилання в доповненій апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги поважні причини, які стали причиною виникнення заборгованості позичальника, а саме запровадження в Україні карантину та обмежувальних заходів, які негативно вплинули на безпосередній заробіток відповідача та наявність у неї двох неповнолітніх дітей, не є підставою не стягувати заборгованість по кредиту. Те, що 
ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, здійснює підриємницьку діяльність в ресторані, розташованому в м. Переяслав-Хмельницький і вона зверталась до банку із заявою про встановлення кредитних канікул, також не є підставою для відмови у позові, оскільки відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» у редакції на час спірних правовідносин реструктуризація заборгованості можлива лише за взаємною згодою сторін договору, а банк відмовив у відповідному клопотанні позичальника.  
Безпідставними є посилання апеляційної скарги на те, що сума заборгованості, зазначена в досудовій вимозі про дострокове погашення заборгованості в сумі 364 115,73 грн, відрізняється від суми заборгованості, вказаній в позовній заяві - 378 133,84 грн і визначена станом на 27 травня 2021 року, оскільки вимога була направлена позичальнику до звернення до суду і заборгованість була визначена станом на 01 квітня 2021 року. 
Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно вказав в рішенні суду, що позичальник сплатила на погашення кредиту лише 20 000 грн, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки в розрахунку заборгованості, який був доданий позивачем до позовної заяви, вказано всі суми, які були внесені позичальником на погашення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками в загальній сумі 50 000 грн та вказано, яким чином було розподілено вказані кошти, тому суд першої інстанції правильно визначив розмір заборгованості відповідно до наданого позивачем розрахунку.
Судом апеляційної інстанції не переглядалося рішення районного суду в частині відмови у задоволенні вимог до   ОСОБА_2 , так як сторонами не оскаржувалося.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2023 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині стягнення з неї на користь 
АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Кредобанк» відмовити у повному обсязі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2023 року клопотання 
ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено, поновлено цей строк, відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 373/1115/21 з Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, клопотання  ОСОБА_1 про зупинення виконання судового рішення задоволено, зупинено виконання рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2021 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу. Підставами касаційного оскарження визначено пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
29 травня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального й процесуального права, суди неповно з`ясував фактичні обставини справи, відхилили та не дослідили окремі докази, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.
Зазначає, що під час ознайомлення 04 серпня 2022 року з матеріалами цивільної справи її представником було встановлено, що у справі відсутні копії наступних документів: заява про долучення документів до провадження щодо розгляду заяви ТОВ «Росвен Інвест Україна» про заміну сторони виконавчого провадження, заява про відмову у видачі судового наказу, заява про відвід судді Лебедя В. В., які було підготовлено та відправлено представником електронною поштою до суду першої інстанції 11 липня 2022 року в 09 год. 35 хв. та невідкладно повідомлено по телефону працівника канцелярії суду про надіслання цих документів, проте в порушення вимог статті 40 ЦПК України в справі відсутня ухвала суду про результати розгляду заяви про відвід судді Лебедя В. В. Указані обставини було зазначено в доповненій апеляційній скарзі до Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року на рішення суду першої інстанції, проте при ухваленні постанови суд апеляційної інстанції ніяким чином не відреагував на вказані доводи. 
Зазначає, що, уклавши 21 грудня 2021 року договір факторингу із товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (далі -ТОВ «Росвен Інвест Україна»), банк відмовився від вимог до позичальника, на чому вона наголошувала в апеляційному суді, проте ці доводи залишилися без реагування.  
Також зазначає, що у позичальника були поважні, об`єктивні причини виникнення кредитної заборгованості, пов`язані із карантинними обмеженнями, а банк безпідставно не надав позичальнику кредитні канікули. Розмір кредитної заборгованості є невірним. 
 
Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої 
або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права 
і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, 
що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання 
про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, 
які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, 
частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного 
у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд 
і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси 
у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон 
або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, 
яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги 
такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, 
який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд 
при розгляді справи керується принципом верховенства права. 
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). 
При розгляді справи в суді вважається, що сторони є належними. 
Належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. 
Зазначене стосується як розгляду справи в суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді справи й на будь-якій стадії судового процесу.
Верховний Суд наголошує на тому, що перегляд судового рішення має здійснювати лише за участю належних сторін цивільної справи.  
Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. 
Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Правонаступництво - перехід праві обов`язківвід одного суб`єкта до іншого. Воно може бути універсальним або частковим. 
За часткового правонаступництваабо сингулярного (одиничного) від одного до іншого суб`єкта переходять лише окремі права і обов`язки, зокрема при зміні суб`єктного складу правовідносин.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Таким чином, перехід прав та обов`язків відносно майна від одного суб`єкта права іншому суб`єкту права є сингулярним правонаступництвом.
В апеляційні скарзі, як і в уточненій апеляційній скарзі та доданих до неї матеріалів (а. с. 85-115, т. 2), ОСОБА_1 зазначала, що АТ «Кредобанк» відмовилося від вимог до неї, продавши право вимоги до неї за договором факторингу ТОВ «Росвен Інвест Україна», яке у липні 2022 року подало заяву до суду першої інстанції про заміну сторони у виконавчому листі, відповідно до договору факторингу від 21 грудня 2021 року № 2, згідно якого 
АТ «Кредобанк» відступив ТОВ «Росвен Інвест Україна» свої права вимоги за кредитним договором від 26 вересня 2019 року № CL-222110, укладеного між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 (а. с. 225, т. 1).
Відповідно до вимог підпункту в) пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України апеляційний суд у постанові має навести мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасником справи в апеляційній скарзі.
Верховний Суд зазначає, що вказані імперативні вимоги процесуального закону (стаття 55, підпункт в) пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України) апеляційним судом не виконані. 
Апеляційний суд розглянув справу щодо позивача, якому вже не належало право вимоги, при тому, що на час розгляду апеляційним судом справи вже здійснювалося виконавче провадження не щодо АТ «Кредобанк», 
а стягувачем зазначено ТОВ «Росвен Інвест Україна» (а. с. 111-115, т. 2) на підставі ухвали районного суду від 11 липня 2022 року про заміну сторони виконавчого провадження (а. с. 244-247, т. 1).  
Більше того, апеляційний суд надсилав судові повістки і всі процесуальні документи саме АТ «Кредобанк», в якого відсутнє право вимоги і яке не є стороною у справі. 
 
Крім того, в доповненій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала про те, що нею була подана заява про відвід судді Лебедя В. В., проте в порушення вимог статті 40 ЦПК України в справі відсутня ухвала суду про результати розгляду заяви про відвід судді Лебедя В. В. 
Апеляційний суд у порушення вимог підпункту в) пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові не навів мотиви прийняття або відхилення такого аргументу апеляційної скарги, а суд касаційної інстанції у силу положень статті 400 ЦПК України давати оцінку таких доводам касаційної скарги не може. 
Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини вважає, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatismutandis рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його мотивування. … Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, серед іншого, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на приписи законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок, що випливає зі статті 6 Конвенції,                           з мотивування може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Апеляційний суд не навів мотивів прийняття або відхилення наведених вище аргументів відповідача ОСОБА_1 , а погодився з висновками суду першої інстанції стосовно суті спору.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу повністю на новий розгляд.
Відповідно до пунктів 1 і 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази чи необґрунтовано відхилив заяву учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
З огляду на те, що суд апеляційної інстанцій не дослідив всі зібрані у справі докази та не обґрунтував відхилення доводів відповідача щодо обставин, які мають значення для правильного вирішення цієї справи, касаційна скарга є частково обґрунтованою, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направлення справи на новий апеляційний розгляд. 
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 
ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення 
та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки Верховний Суд направляє справу на новий розгляд, не ухвалюючи судового рішення по суті спору.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           Д. Д. Луспеник
Судді:                                                                                    Б. І. Гулько
  Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
О. В. Ступак