ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 липня 2023 року           справа №200/4101/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження  апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року  (головуючий суддя І інстанції Циганенко А.І.), складеного у повному обсязі 17 жовтня 2022 року, у справі  № 200/4101/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

                                                          ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника, подав до суду адміністративний позов до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.05.2022 №212 о/с «По особовому складу» в частині припинення виплати грошового забезпечення з 10.03.2022 старшому сержанту поліції ОСОБА_1 (0125045) ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), командиру відділення №1 взводу № 4 роти №2 батальйону конвойної служби Головного управління Національної поліції в Донецькій області;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.03.2022 по 17.05.2022 та щомісячної додаткової грошової винагороди на період дії воєнного стану за періоди з 17.05.2022 по 24.05.2022 та з 24.06.2022 по 15.07.2022;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 40109058) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.03.2022 по 17.05.2022 в сумі 88973,45 грн.; щомісячну додаткову грошову винагороду на період дії воєнного стану за період з 17.05.2022 по 24.05.2022 в сумі 7741,94 грн. та за період з 24.06.2022 по 15.07.2022 в сумі 22258,06 грн. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.05.2022 №212 о/с «По особовому складу» в частині припинення виплати грошового забезпечення з 10 березня 2022 року старшому сержанту поліції ОСОБА_1 , командиру відділення №1 взводу № 4 роти №2 батальйону конвойної служби Головного управління Національної поліції в Донецькій області
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20528 (двадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень 55 копійок. 
Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволені позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати в цій частині та стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 88 973,45 грн.
Позивач вказав, що до спірних правовідносин має бути застосований Порядок № 260, а не Порядок № 100 для розрахунку грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
Вважає, що стягненню підлягає і щомісячна додаткові види грошової винагороди на період дії воєнного стану (премії, надбавка за стаж служби, надбавка за специфічні умови проходження служби, щомісячна додаткова винагорода у розмірі 30 000, 00 грн.)
Крім того, не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати судове та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги посилався на те, що до спірних правовідносин має бути застосований Порядок № 260, яким визначено, що за час відсутності поліцейського на службі без поважних підстав грошове забезпечення не виплачується.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/4101/22, однак листом року суд першої інстанції повідомив про відсутність справи в паперовому вигляді. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд»
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, про що свідчить паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
09 березня 2022 року Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області   №119 о/с ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 09 березня 2022 року.
10 травня 2022 року Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №212 о/с ОСОБА_1 був визнаний таким, що залишений на службі з урахуванням припинення виплати грошового забезпечення з 09 березня 2022 року, у зв`язку із відсутністю на службі без поважних причин ОСОБА_1 припинена виплата грошового забезпечення з 10 березня 2022 року.
30 травня 2022 року Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №242 о/с ОСОБА_1 поновлена виплата грошового забезпечення  з 17 травня 2022 року.
15 липня 2022 року Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №305 о/с ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 15 червня 2022 року.
Згідно із довідкою про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2022 по 15.07.2022 №116 від 22.08.2022 ОСОБА_1 виплачено:
за червень 2022 року (нараховано за виплачено з 17 травня по 30 червня):
посадовий оклад – 2670,97 грн.
оклад за спеціальним званням – 14863,87 грн.
надбавка за стаж служби – 1995,68 грн.
надбавка за специфічні умови проходження служби – 2460,21 грн.
премія – 7589,13 грн.
додаткова винагорода (ПКМУ №168) – 30000,00 грн.
індексація – 3154,08 грн.
Разом – 50844,94 грн.
за липень 2022 року :
посадовий оклад – 870,97 грн.
оклад за спеціальним званням – 483,87 грн.
надбавка за стаж служби – 677,42 грн.
надбавка за специфічні умови проходження служби – 812,90 грн.
премія – 2389,85 грн.
збільшена додаткова винагорода (ПКМУ №168) – 49233,00 грн.
компенсація за відпустку – 8294,59 грн.
одноразова грошова допомога при звільненні – 67618,88 грн.
індексація – 1100,81 грн.
Разом – 131482,29 грн.
Спірні правовідносини виникли з приводу нарахування та виплати відповідачем на користь позивача належної (на думку позивача) суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20528, 55 грн.
При цьому, при розрахунку вказаної суми суд керувався нормами Порядку № 100. 
Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Правовідносини, пов`язані з проходженням публічної служби в органах внутрішніх справ, звільненням із неї визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про Національну поліцію".
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
За змістом частини першої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Пунктом 24 частини першої статті 23 Закону №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
У разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості (частина друга статті 24 Закону №580-VIII).
В силу частини першої статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).
Згідно із преамбулою вказаного Закону цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Згідно з частинами 1, 2 статті 11, статтею 12, частиною першою статті 13 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Згідно зі статтею 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Статтею 19 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 затверджений Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування (далі – Порядок №893).
Згідно пунктів 1, 2 розділу VI Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Згідно з підпункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Із аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку, який доведений матеріалами службового розслідування. У свою чергу, висновок за результатами службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння дисциплінарного проступку та встановлення наявності (або відсутності) вини порушника.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не повідомив позивача про проведення службового розслідування, не запропонував надати пояснення, а також не ознайомив її з висновком службового розслідування. При цьому, відповідач не надав суду матеріали службового розслідування, що слугувало притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності та припинення виплати грошового забезпечення.
Відповідач не подав суду доказів ознайомлення позивача з наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 25.02.2022 №330 «Про визначення тимчасового місця служби працівників окремих підрозділів ГУНП в Донецькій області», тимчасовим місцем несення служби особового складу ГУНП в Донецькій області визначено Покровське РУП ГУНП в Донецькій області, не виконання якого, за позицією відповідача, свідчить про фактичне самоусунення позивача від виконання службових обов`язків.
Відповідачем не подано доказів відсутності позивача на службі без поважних причин.
Судами встановлено, що з метою дотримання прав поліцейських в умовах воєнного стану та тимчасової окупації окремих територіальних одиниць, 10.05.2022 наказом ГУНП в Донецькій області №509 «Про скасування окремих наказів ГУНП в Донецькій області» скасовано наказ ГУНП в Донецькій області від 09.03.2022 №119 о/с «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Донецькій області та їх покарання».
Наказом ГУНП в Донецькій області від 10.05.2022 №212 о/с, виданим на підставі наказу від 10.05.2022 №509, скасовано наказ від 09.03.2022 №119 о/с та позивача залишено на службі з урахуванням припинення виплати грошового забезпечення.
Допущені відповідачем порушення процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є суттєвими та такими, що мають наслідком скасування наказу про її звільнення з посади. 
Судами встановлено, що відповідач самостійно скасував зазначений наказ, а отже і фактично, і юридично спростував наявність в діях позивача дисциплінарного проступку. 
Однак, наказ ГУНП в Донецькій області від 09.05.2022 №212о/с не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зокрема обґрунтованості, безсторонності (неупереджено), добросовісності, розсудливості, пропорційності, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.          Як встановлено судами, після поновлення позивач на службі грошове забезпечення за вимушений прогул, який тривав з 10 березня по 16 травня 2022 року, не нараховано та не виплачено.
Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.
Так, відповідно до пункту 4 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються до цих правовідносин в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з частиною 1 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. 
Таким чином, відповідач, поновивши позивача на службі, мав вирішити питання про виплату останньому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не зробив цього.
Отже, наказ №212 о/с від 10.05.2022 в частині припинення виплати грошового забезпечення з 10.03.2022 старшому сержанту поліції ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню
Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Суд першої інстанції, при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу використав положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, а не вимоги Порядку № 260 з посиланням на правовий висновок Верховний Суд в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №808/928/16, з чим не згоден суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.
У підпункті «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою № 100 визначено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: вимушеного прогулу.
Абзац третій пункту 2 Порядку №100: у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Згідно пункту 5 Порядку № 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (годинна) заробітна плата працівника.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Абзац перший пункту 8 Порядку № 100: нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У цій справі період вимушеного прогулу виник у період, в який набрав чинності саме спеціальний нормативно-правовий акт - Порядку № 260 (з 10 березня по 16 травня 2022 року).
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що при визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, необхідно застосовувати норми Порядку № 100, а не Порядку № 260.
Аналогічна правова позиція щодо застосування абзацу четвертого пункту 2 та абзацу вісімнадцятого пункту 4 Порядку № 100 та Порядку № 260 викладена у постанові Верховного Суду 09 квітня 2020 року у справі № 540/426/19.
Правовий висновок щодо необхідності застосування Порядок № 260 при обрахунку грошового забезпечення за час вимушеного прогулу із урахуванням кількості календарних днів у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 815/2959/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 815/1829/17 та від 17 березня 2021 року у справі № 815/6557/16.
Колегія суддів уважає за необхідне врахувати вказані висновки, викладені у наведених постановах ВС, та не вбачає підстав для відступу від такої правової позиції.
Доводи суду першої інстанції про врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 808/928/16 колегія суддів відхиляє, оскільки правовідносини у цій справі та справі № 808/928/16 не є подібними.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 808/928/16 Верховний Суд у складі суддів палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин Порядку № 260, оскільки період вимушеного прогулу позивача тривав з 25 лютого 2016 по 23 травня 2016 року, тобто до набрання чинності Порядку № 260, та необхідність застосування загального нормативно-правового акта, що регулює однорідні правовідносини,   - Постанови № 100.
Відтак, до спірних правовідносин має бути застосований Порядок № 260
Згідно з пунктом 9 розділу І “Загальні положення” Порядку № 260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
При прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно (пункт 15 розділу І “Загальні положення” Порядку № 260).
Середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за два місяці, що передували незаконному звільненню, згідно з довідкою №11, яка видана управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області 22.08.2022, становить 418,95 грн.
Як встановлено судами, вимушений прогул позивача тривав з 10 березня по 16 травня 2022 року, тобто 67 календарних дня.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 28 069,65 грн.(67*418,95грн.)
Відтак, суд першої інстанції провів спірний розрахунок з порушенням норм Порядку № 260, що є підставою для зміни судового рішення.
Що стосується позовної вимоги відносно стягнення додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», суд зазначає наступне.
З 24 лютого по 15 липня 20922 року вказана постанова діяла в із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України  №217 від 07.03.2022, №350 від 22.03.2022, №400 від 01.04.2022, №754 від 01.07.2022, №793 від 07.07.2022.
Аналіз пункту 1 вказаної постанови дозволяє дійти висновку про те, що додаткової винагороди є правом, а не обов`язком керівника, і її розмір залежить від особистого внеску поліцейського в загальний результат служби.
Умовами виплати додаткової винагороди в розмірі 30000,00 / 100000,00 гривень є:
несення служби в органах і установах, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), 
безпосередня участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів,
наказ командира (начальника).
Зважаючи на те, що під час вимушеного прогулу позивач не залучався до виконання службових обов`язків, за період з 10 березня по 16 травня 2022 року він не має права на виплату додаткової допомоги.
Згідно із довідкою №116 від 22.08.2022 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2022 по 15.07.2022   ОСОБА_1 виплачено за червень 2022 року (нараховано за виплачено з 17 травня по 30 червня) додаткова винагорода (ПКМУ №168) – 30000,00 грн., за липень 2022 року збільшена додаткова винагорода (ПКМУ №168) – 49233,00 грн.
Отже, для стягнення щомісячної додаткової грошової винагороди на період дії воєнного стану за період з 17.05.2022 по 24.05.2022 в сумі 7741,94 грн. та за період з 24.06.2022 по 15.07.2022 в сумі 22258,06 грн., відсутні правові підстави, а суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволені цих  вимог.           Посилання позивача в апеляційній скарзі на невиплату премій, премії, надбавки за стаж служби, надбавки за специфічні умови проходження служби суд апеляційної інстанції вважає незмістовним, оскільки це не було предметом розгляду в суді першої інстанції, з огляду на зміст позовних вимог.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Здійснюючі апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що обумовлює часткове їх задоволення та зміну рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-
                                                   
                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Донецькій області  - задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі № 200/4101/22 –  змінити.
Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі № 200/4101/22 – викласти в наступній редакції:
«Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 28 069 (двадцять вісім тисяч шістдесят дев`ять) гривень 65 копійок. 
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі № 200/4101/22- залишити без змін
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 11 липня 2023 року.

 Судді                                                                                        А.В. Гайдар
                                                                                                              Е.Г. Казначеєв
                                                                                                       І.Д.Компанієць