ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4622/23 Справа № 227/612/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Левченко А.М. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                     Корчистої О.І.
суддів:                           Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,
за участю секретаря              Шумило І.В.        

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 227/612/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Оксененко Даниїл Олексійович,
на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2022 року, 
               
встановив:

23 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Свої вимоги обґрунтував тим, що 15 серпня 1987 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб, та з цього часу вони проживали разом в одному будинку до 27 грудня 2021 року, але уже давно перестали бути родиною. Спільне життя не склалося, так як подружжя перестало розуміти один одного, сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних стосунків. Кожен має різні погляди на шлюб та сім`ю. На даний момент ведення подружжям спільного господарства остаточно припинено. На переконання позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Строку для примирення позивач не потребує. Спільні малолітні та неповнолітні діти відсутні.
Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Розірвано шлюб, зареєстрований 15 серпня 1987 року Святогорівською селищною радою Добропільського району Донецької області, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 20.
Додатковим рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2022 року вирішено питання про розподіл витрат по сплаті судового збору.
Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2022 року залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Оксененко Д.О., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки про надання строку для примирення подружжю. При розгляді даного питання враховано виключно думку позивача, не надано можливості відповідачу в судовому засіданні надати пояснення щодо фактичних обставин справи та пояснень щодо можливості та бачення останньої на збереження сімейних відносин. Посилається, що неповно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про існування підстав для розірвання шлюбу. Вважає, що позивач звернувся до суду з позовною заявою та підтримує позовні вимоги виключно через непорозуміння, однак у дійсності він бажає зберегти шлюбні відносини. Відповідачка намагається зберегти сім`ю та відновити стосунки з позивачем. 
У наданому письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ремез К.І., посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Оксененко Д.О., підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно  з ч.  1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону
Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, встановивши, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам чоловіка та неможливе, дійшов висновку про відсутність підстав для надання подружжю строку для примирення та наявність підстав для розірвання шлюбу. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15 серпня 1987 року укладений шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Святогорівською селищною радою Добропільського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 20.
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мотивоване тим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим.
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Під час розгляду справи позивач в судовому засіданні пояснив, що від шлюбу подружжя має двох спільних дорослих дітей 31 та 35 років, які є самостійними, шлюбні відносини давно припинилися, шлюб має лише формальних характер, який суперечить його інтересам, наполягав на задоволенні позову.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачкою заявлено клопотання про надання строку для примирення, яке було мотивоване тим, що з урахуванням постійного перебування позивача у зоні проведення активних бойових дій, його психологічний стан міг зазнати відповідних змін і його дії направлені на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу можуть бути наслідком психологічної травми і не відповідати його реальним намірам. Крім того, зазначала, що вони мають спільне господарство та спільний бізнес, який вона продовжує вести дистанційно. У разі неможливості збереження шлюбу вона буде вимушена звернутися до суду з позовом про поділ майна. 
З протоколу судового засідання № 882545 від 12 вересня 2022 року вбачається, що клопотання відповідачки про надання строку для примирення було вирішено судом першої інстанції. При цьому, позивач ОСОБА_1 наполягав на розірванні шлюбу, пояснював, що строк для примирення не потрібен, спілкування вони не підтримують. (т. 1 а.с. 62-63) 
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 клопотання про надання строку для примирення не порушує. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ремез К.І., зазначає, що позивач неодноразово, безпосередньо в судовому засіданні заявляв про бажання розірвати шлюб з відповідачкою та небажання продовжувати з нею шлюбні відносини. 
За таких обставин, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення.
Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.
Доводи скарги про невжиття судом першої інстанції достатніх заходів, спрямованих на примирення подружжя, не заслуговують на увагу, оскільки згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Крім того, закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
Посилання відповідачки на наявність спільного майна та бізнесу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про розірвання шлюбу. 
Також апеляційний суд не приймає посилання відповідачки щодо, того, що вона усіма можливими способами намагається зберегти сім`ю та відновити стосунки з позивачем, з огляду на те, що з позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_1 звернувся 23 лютого 2022 року, і з того часу послідовно та незмінно наполягає на розірванні шлюбу та на неможливості збереження шлюбних відносин.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду не приймає доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції були створені всі умови для того, щоб відповідачка добросовісно могла реалізувати свої процесуальні права, надати пояснення та докази щодо обставин справи, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.  374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Оксененко Даниїл Олексійович, залишити без задоволення.
Заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:  

Повний текст постанови складено 09 серпня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста