ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 липня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 206/109/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції 
на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2023 року 
у справі №206/109/23 
за позовом   ОСОБА_1  
до  Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції   
третя особа Інспектор 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Куліш Андрій Олександрович  
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- 

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до   Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції   в якому просив:  
- скасувати постанову ЕАР №6369923 від 05 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 3400,0 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної судові витрати на користь позивача в розмірі 1073,60 грн.;
- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції судові витрати, що складаються з витрат понесених на отримання професійної правничої допомоги, у розмірі 8000,00 грн.
Рішенням  Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2023 р. у справі № 206/109/23 адміністративний позов    ОСОБА_1  до  Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, Інспектор 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Куліш Андрій Олександрович  про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено частково. 
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 05.01.2023 року серії ЕАР № 6369923, винесену інспектором 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області сержантом поліції Куліш Андрієм Олександровичем, якою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ,  про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито.
Стягнуто з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції  на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2  за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536 грн (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.
Стягнуто з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, Департаментом патрульної поліції  подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач  просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2023 р. у справі № 206/109/23, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що позивач не заперечує що на момент зупинення його поліцейськими в нього не було водійського посвідчення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи,  05.01.2023 року інспектором 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області сержантом поліції Куліш Андрієм Олександровичем  винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР № 6369923, місце розгляду справи: Дніпропетровська обл., Самарський р-н, м. Дніпро, вул. Роторна, 27Д, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , транспортний засіб: Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , належність: ОСОБА_2 .
За змістом оскаржуваної постанови, 05.01.2023 року у м. Дніпрі, вулиця Роторна, 27Д, водій керував т.з. не маючи права керування таким т.з., а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а. ПДР, а саме: керування т/з особою, яка не має права керування таким т/з. Тим самим водієм порушено вимоги ч. 2 ст. 126 КУпАП, за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн.
Не погодившись з постановою, позивач звернувся до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вказав, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, яке передбачено ч.2 ст.126 КУпАП, є безпідставним, оскільки факт вчинення правопорушення не є доведеним належними та допустимими доказами.
Дослідивши обставини по справі, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Згідно з п.а) п.2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Підпунктом пункту 2.4 «а» ПДР встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Позивачу в провину ставиться те, що він, керуючи транспортним засобом Chevrolet Lacetti, не мав права керування таким ТЗ.
Відповідно до п.10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року №1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст.ст.283, 284 КУпАП, у ній, зокрема: необхідно навести докази, згідно яких зроблено висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення і назвати мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник або наведених ним обставин.
Згідно з п.1 ст.247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Так згідно до пояснень позивача, останнього затримано співробітниками поліції біля його припаркованої автівки для перевірки документів, зокрема водійського посвідчення.
В свою чергу згідно до пояснень відповідача, ОСОБА_1  зупинено та в подальшому притягнуто до відповідальності за керування транспортним засобом без наявності водійського посвідчення.
З долученого до матеріалів справи відеозапису з бодікамери поліцейського, вбачається, що відеозапис розпочинається зі звернення поліцейського до позивача з вимогою пред`явити документи в порядку перевірки правового стану в період дії воєнного стану. З відеозапису вбачається, що розмова відбувається біля автомобіля, який не рухається та стоїть з вимкненим двигуном.
Отже в будь-якому випадку колегія суддів ставить під сумнів довід скаржника про «керування ОСОБА_1 транспортним засобом без наявності права на керування таким транспортним засобом».
На підтвердження факту наявності у позивача посвідчення водія позивач надав суду;
- копію посвідчення водія ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 , видане 14.05.2009 року Знам`янським РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області, категорії: А, В, С1,С;
- відповідь на запит з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області від 28 березня 2023 року №31/11-І-12, відповідно до якої в Єдиному державному реєстрі МВС наявна інформація про видачу 14.05.2009 року посвідчення водія серії НОМЕР_2 із відкритими категоріями «А, В, С» гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Скаржник, наполягаючи на скоєнні позивачем адміністративного правопорушення, зазначає, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейського не пред`явив водійське посвідчення.
З цього приводу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивача притягнено до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, проте згідно до пояснень представника відповідача, що підтверджені відеозаписом, дії відповідача відповідають ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме не пред`явлення водієм для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.
Санкції даних частин статті 126 КУпАП теж суттєво відрізняються.
Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Разом з тим, пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, доводи позивача, якими він заперечує правомірність складеної постанови відповідачем не спростовані.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Дослідивши надані позивачем докази понесених витрат, колегія суддів погоджується з задоволеною судом першої інстанцією сумою витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, оскільки витрати на правничу допомогу підтверджені матеріалами справи та є співмірними зі складністю адміністративної справи та наданими правовими послугами.
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення  Самарського районного суду м. Дніпропетровська  від  10 квітня 2023 р. у справі № 206/109/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках  та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко