П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3636/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Жданкіна Н.В. 
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
25 липня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Курка О. П. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив:
визнати пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 видане 06.12.2022 серії НОМЕР_2 дійсним;
визнати дії щодо визнання недійсним пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 видано 06.12.2022 серії НОМЕР_2 неправомірними;
зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити виправлення в інформаційній базі на порталі Електронних послуг запису "знищено" та видалити данні про недійсність виданого паперового пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 видано 06.12.2022 серії НОМЕР_2 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо визнання недійсним пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 06.12.2022 серії НОМЕР_2 .
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо визнання недійсним виданого 06.12.2022 ОСОБА_2 пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (серія НОМЕР_2 ).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області видати ОСОБА_1 паперове пенсійне посвідчення, з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 07 квітня 2023 року № 325 "Деякі питання оформлення пенсійних посвідчень внутрішньо переміщеним особам".
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
16 червня 2023 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області і отримує пенсію по інвалідності та має статус внутрішньо переміщеної особи.
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою на отримання паперового пенсійного посвідчення.
06.12.2022 ГУ ПФУ у Вінницькій області  видало ОСОБА_1 паперове пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 від 06.12.2022 серії НОМЕР_2 (а.с. 10).
Згодом, із відомостей, що містяться в електронному кабінеті на порталі Електронні послуги Пенсійного фонду позивачу стало відомо, що раніше подана заява на отримання паперового посвідчення анульована.
Так, з відповіді відповідача від 16.03.2023 за №0200-0202-8/25960 позивачу стало відомо, що оскільки паперове пенсійне посвідчення було замовлене та виготовлене з недотриманням відповідних вимог Постанови №637, воно переведено у недійсний статус та "знищено".
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення відповідачем дій щодо знищення попередньо виданого позивачу паперового посвідчення не узгоджується з положеннями Порядок №26-1, що вказує на протиправність таких дій. В той же час, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, наявні правові підстави для обрання  правильного і найбільш ефективного способу захисту прав позивача, незалежно від того формулювання позовних вимог, що наведене у позовній заяві, а саме шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області видати ОСОБА_1 паперове пенсійне посвідчення, з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 07 квітня 2023 року № 325 "Деякі питання оформлення пенсійних посвідчень внутрішньо переміщеним особам".
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, зважаючи на таке.
Згідно із ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Положеннями ст.2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі - Постанова 637) визначено особливості, зокрема пенсійного забезпечення внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до абз.3 п.1 Постанови №637 для ідентифікації одержувачів пенсій, які є внутрішньо переміщеними особами, та забезпечення виплати пенсій таким особам проводиться емісія платіжних карток, які водночас є пенсійними посвідченнями (далі - електронні пенсійні посвідчення).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин чинне законодавство передбачало видачу внутрішньо переміщеним особам пенсійних посвідчень у формі платіжних карток.
Разом з тим, як з`ясовано судом першої інстанції, в грудні 2022 року позивачу за його заявою було видано паперове пенсійне посвідчення.
Оскільки паперове пенсійне посвідчення ОСОБА_1 було замовлене та виготовлене з недотриманням відповідних вимог Постанови №637, воно переведено у недійсний статус та "знищено".
Одночасно при вирішенні даного спору судом першої інстанції було враховано пояснення представника позивача, відповідно до яких з технічних причин наразі видача позивачу електронного пенсійного посвідчення є неможливою.
Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо обрання судом першої інстанції помилкового способу відновлення порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Відповідно до ч.4 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення. Видача пенсійного посвідчення для пенсіонерів здійснюється безоплатно. Порядок видачі, зразок та форма пенсійного посвідчення затверджуються правлінням Пенсійного фонду.
Механізм оформлення, виготовлення та видачі, зокрема, електронних пенсійних посвідчень відповідно до абзацу третього пункту 1 Постанови  №637 визначений Порядком оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 03.11.2017 №26-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.12.2017 за 1464/31332 (далі - Порядок №26-1).
Пунктом першим Порядок №26-1 визначено, що пенсійні посвідчення виготовляються на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення (додаток 1) особи, якій призначено пенсію, що подається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем перебування особи на обліку як одержувача пенсії.
Пенсійні посвідчення виготовляються у паперовій формі згідно зі зразком та описом бланка пенсійного посвідчення, наведеними у додатку 2 до цього Порядку, або у вигляді платіжної картки, яка одночасно є пенсійним посвідченням, містить графічну та електронну інформацію про власника, ключі кваліфікованого електронного підпису (далі - електронне пенсійне посвідчення).
Внутрішньо переміщеним особам, яким призначено пенсію, видаються платіжні картки, які одночасно є пенсійним посвідченням, відповідно до абзацу третього пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (зі змінами) та Порядку емісії платіжних карток, які одночасно є пенсійним посвідченням, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 08 квітня 2016 року № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 квітня 2016 року за № 633/28763.
Також Порядок №26-1 містить вичерпний перелік випадків, за яких видане особі пенсійне посвідчення підлягає знищенню.
Так, п.4 вказаного порядку визначено, що пенсійне посвідчення підлягає знищенню у випадку виявлення помилки в записах, скасування рішення про призначення пенсії, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, а також у випадках втрати придатності пенсійного посвідчення для користування або смерті власника.
В даному випадку, вчинення відповідачем дій щодо знищення попередньо виданого позивачу паперового посвідчення не узгоджується з положеннями Порядок №26-1, а тому колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваних дій. 
В свою чергу, при обранні способу відновлення порушеного права, судом першої інстанції було враховано, що на час видачі позивачу паперового пенсійного посвідчення Постановою №637 дійсно не було передбачено можливості видачі паперового пенсійного посвідчення внутрішньо переміщеним особам.
Крім того, при вирішенні даного спору не було залишено поза увагою й посилання сторони відповідача щодо відсутності в Пенсійного фонду технічної можливості внести в інформаційну базу на порталі Електронних послуг відомостей про чинності пенсійного посвідчення якому встановлено статус "знищено".
Колегія суддів також приймає до уваги, що доводи апеляційної скарги позивача жодним чином не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції та не містять переконливих аргументів щодо наявності у відповідача технічної можливості здійснити виправлення в інформаційній базі на порталі Електронних послуг запису "знищено" та видалити данні про недійсність виданого паперового пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 видано 06.12.2022 серії НОМЕР_2 , як на цьому наполягає позивач. 
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції вірно враховано, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити виправлення в інформаційній базі на порталі Електронних послуг запису "знищено" та видалити данні про недійсність виданого паперового пенсійного посвідчення № 3077811874 видано 06.12.2022 серії НОМЕР_2 , не підлягають задоволенню, адже не будуть мати наслідком відновлення прав особи.
Поряд із цим, згідно п.10 ч.2 ст.245 КАС України суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
В даному ж випадку, слід врахувати, що 07 квітня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 325 "Деякі питання оформлення пенсійних посвідчень внутрішньо переміщеним особам", якою зупинено на період воєнного стану та протягом трьох місяців після його припинення або скасування дію абзацу третього пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" та зобов`язано Пенсійний фонд України забезпечити оформлення пенсійних посвідчень внутрішньо переміщеним особам, яким призначено пенсію, за їх зверненням відповідно до порядку, визначеного правлінням Пенсійного фонду України.
З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, необхідним є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області видати ОСОБА_1 паперове пенсійне посвідчення, з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 07 квітня 2023 року № 325 "Деякі питання оформлення пенсійних посвідчень внутрішньо переміщеним особам".
В той же час, посилання апелянта на наявність дискримінації по відношенню до нього суд апеляційної інстанції відхилює за безпідставністю, оскільки оскаржувані дії відповідача не ґрунтувалися на наявності привілеїв стосовно особи та/або групи осіб за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, сімейного та майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками, а були спричинені виключно недотриманням відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, норм Порядку №26-1 в частинні знищення раніше виданих пенсійних посвідчень. 
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 
          
Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Боровицький О. А.    Курко О. П.