ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/9464/21                                                         Суддя (судді) першої інстанції: Олексій РІДЗЕЛЬ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 вересня 2023 року                                                                           м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                                    Мєзєнцева Є.І.
Собківа Я.М.
При секретарі:                              Масловській К.І.
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Вищого адміністративного суду України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Вищого адміністративного суду України про визнання протиправними бездіяльності та дій і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач 1), Вищого адміністративного суду України(далі - відповідач 2), в якому просив:
- визнати протиправними бездіяльність та дії відповідача 2 щодо невидачі позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення і перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 20.09.2021 року;
- зобов`язати відповідача 2 в особі голови ліквідаційної комісії видати позивачу довідку, виходячи із розміру суддівської винагороди судді Верховного Суду, передбаченого ст.ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402, що складає 384271,88 грн., у т.ч. посадовий оклад - 197062,50 грн. (2102*75*1,25), доплата за вислугу років - 157650,00 грн. (80%), доплата за зайняття адміністративної посади - 9853,13 грн. (5%), доплата за доступ до державної таємниці - 19706,25 грн. (10%);
- визнати протиправними дії відповідача 1 щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру суддівської винагороди судді Верховного Суду, передбаченого ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402;
- зобов`язати відповідача 1 здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру суддівської винагороди судді Верховного Суду, передбаченого ст.ст.135, 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402 з 19.02.2020 року в розмірі 307417,50 грн. щомісячно.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 07.08.2018 року його було звільнено у відставку з посади судді Вищого адміністративного суду України, у зв`язку з виходом у відставку було призначено довічне грошове утримання.
20.09.2021 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із заявою про надання довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Проте, вказане звернення залишене без реагування. Крім того, 20.09.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, однак листом від 19.10.2021 року відмовлено у такому перерахунку з огляду на відсутність довідки про розмір суддівської винагороди.
Такі відмови позивач вважає протиправними, оскільки 18.02.2020 року Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі №2-р/2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) деякі положення розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, зокрема пункт 25 вказаного Закону. Тому позивач вважає, що з 19.02.2020 року у нього виникло право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402-VIII, а саме п.3 ч.3 ст.135, як судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року даний адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Вищого адміністративного суду України у видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Зобов`язано Вищий адміністративний суд України (01029, м. Київ, вул. Князів Острозьких, буд.8, корп.5, код ЄДРПОУ 33235788) видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), передбачену Розділом II Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.01.2008 року №3-1, довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, на підставі положень статей 135, 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що на час виникнення спірних правовідносин розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII вже не містить положень, які б передбачали нарахування і виплату суддівської винагороди судді, який займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі, на підставі інших нормативно-правових актів, у тому числі й Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI. За таких обставин, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо необхідності видачі позивачу довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання із застосуванням базового посадового окладу судді, який продовжує перебувати в штаті Вищого адміністративного суду України.
Крім того, судом першої інстанції з`ясовано, який з передбачених ст.17 Закону №1402-VIII судів України є відповідним Вищому адміністративному суду України у період його діяльності до 15 грудня 2017 року. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що розмір довічного грошового утримання судді у відставці Вищого адміністративного суду України має бути співмірним із суддівською винагородою судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
При цьому, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в частині зобов`язати видати позивачу довідку із зазначенням конкретних сум суддівської винагороди та складових доплат до неї (384271,88 грн., у т.ч. посадовий оклад - 197062,50 грн. (2102*75*1,25), доплата за вислугу років - 157650,00 грн. (80%), доплата за зайняття адміністративної посади - 9853,13 грн. (5%), доплата за доступ до державної таємниці - 19706,25 грн. (10%).
Крім того, суд прийшов висновку, що до часу отримання та подання органу Пенсійного фонду України відповідної довідки про суддівську винагороду для обчислення довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, вимоги про зобов`язання органу Пенсійного фонду України здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці є передчасними.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, представник відповідача - Вищого адміністративного суду України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування своєї позиції зазначив, що при видачі позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення і перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Вищий адміністративний суд України керувався не положеннями пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1402-VIII, які визнано неконституційними згідно з рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020, а положеннями пункту 7 вказаного розділу, за змістом яких до припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії судців, зокрема, Вищого адміністративного суду України, визначаються Законом №2453-VI. 
Так, за твердженням представника Вищого адміністративного суду України, предметом переданого на вирішення суду спору є не наявність у позивача права на отримання щомісячного довічного грошового утримання відповідно до вимог Закону №1402-УШ, а можливість видачі відповідачем позивачу як судді Вищого адміністративного суду України у відставці довідки про суддівську винагороду із зазначенням посадового окладу, обчисленого відповідно до вимог Закону №1402-VIII взагалі. 
Відповідач повторно наголошує, що Вищий адміністративний суд України позбавлений можливості самовільно прирівнювати суддів Вищого адміністративного суду України у відставці до суддів Верховного суду та зазначати у довідках про розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці розмір посадових окладів таких суддів.
Крім того, апеляційну скаргу на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року подано позивачем. Позивач не погоджується з рішенням в частині про відмову в задоволенні позову та просить ухвалити в цій частині нове рішення. 
Так, позивач зазначає, що суд першої інстанції не вказав, з якого саме часу йому слід видати довідку та не обґрунтував відмову в цій частині. Також, позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо передчасності його позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. За твердженням апелянта,  для усунення дискримінації щодо нього, а також щодо всіх суддів у відставці вищих спеціалізованих судів, що ліквідуються, слід зобов`язати ПФУ при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці застосовувати положення Закону №1402-УІІІ.
15.08.23 року від позивача до суду надійшло клопотання про прискорення розгляду справи. Також, в даному клопотанні позивач ставить питання, чи є Голова ліквідаційної комісії уповноважений на подачу апеляційної скарги від імені Вищого адміністративного суду України.
05.09.2023 року від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Вищого адміністративного суду України, в якому він просить рішення суду першої інстанції змінити та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін 
Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2020 року та 18.01.2021 року Вищим адміністративним судом України позивачу видано довідки №105 та №24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з якою посадовий оклад судді Вищого адміністративного суду України, як складова суддівської винагороди, з якої обраховується щомісячне довічне грошове утримання, складає 37836,00 грн.
20.09.2021 року позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України із заявою, в якій просив видати довідку про грошове забезпечення судді за 2017-2021 роки, з огляду на те, що розмір суддівської винагороди для перерахунку щомісячного грошового утримання суддям вищих спеціалізованих судів має встановлюватись як для суддів Верховного Суду.
Листом від 03.11.2021 року №340/1-14/21 Вищий адміністративний суд України повідомив позивачу, що видати довідку суддям ВАСУ у відставці із зазначенням посадового окладу судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відповідно до Закону №1402-VIII не вбачається за можливе.
Підставою відмови зазначено те, що базовий розмір посадових окладів суддів ліквідованих вищих спеціалізованих судів (як судів касаційної інстанції) не визначений, оскільки діяльність таких судів Законом №1402-VIII не передбачена. Крім того, законом не передбачено обов`язок видавати довідки для обчислення довічного грошового утримання із застосуванням складових суддівської винагороди суддів інших судів.
Також, листом від 29.09.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру грошового утримання судді Верховного Суду з 19.02.2020 року.
На вказане звернення, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 19.10.2021 року №7419-7734/З-03/8-2300/21 повідомило, що для розгляду вказаного питання відсутні підстави, оскільки не дотримано вимоги Порядку №3-1.
Не погоджуючись з вказаними діями відповідачів, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIІІ).
Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII було запроваджено проведення первинного кваліфікаційного оцінювання суддів з метою прийняття рішень щодо можливості здійснення ними правосуддя у відповідних судах.
Особливості нарахування суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання у залежності від проходження суддею кваліфікаційного оцінювання були визначені у п.п. 22-25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII.
Положеннями п. 2 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII також було визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Відповідно до п. 22 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
За правилами п. 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI.
Однак, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 року № 193-IX, який набрав чинності 07.11.2019 року, п.п. 22, 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII були виключені.
Згідно з п. 24 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 01.01.2020 року: для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
У свою чергу п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06. 2016 року № 1402-VIII передбачав, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Тобто на момент звільнення позивача у відставку розмір щомісячного довічного грошового утримання судді залежав від проходження кваліфікаційного оцінювання та відпрацювання на посаді судді щонайменше трьох років з дня прийняття щодо судді відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В залежності від наведених обставин правовідносини щодо визначення розміру  довічного грошового утримання судді регулювалося Законом № 2453-VI або Законом  № 1402-VIII.  
Проте рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).  
В пункті 16 вказаного рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Конституційним Судом України зазначено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.  
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.  
У зв`язку із наведеним Конституційний Суд України дійшов до висновку, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.  
Таким чином Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020  року № 2-р/2020 вказав на те, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.  
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці і жоден інший закон не регулює дане питання, в тому числі й Закон № 2453-VI.  
Таким чином, з 19.02.2020 року правовідносини щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді регулюється виключно Законом № 1402-VIII, а застосування різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів суперечить положенням частини першої статті 126 Конституції України.  
Колегія суддів зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.  
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина четверта статті  142 Закону № 1402-VIII).  
Згідно із частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.  
Частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:
1) вислугу років;
2) перебування на адміністративній посаді в суді;
3) науковий ступінь;
4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.  
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII, додатково застосовується регіональний коефіцієнт 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб (частина  четверта статті  135 Закону № 1402-VIII).  
При цьому, колегія суддів зазначає, що в спірних правовідносинах суддівська винагорода для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинна визначатись з врахуванням розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду з огляду на таке.  
До набрання чинності Законом України від 02.06.2016 року № 401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та Закону №  1402-VIII систему судів загальної юрисдикції складали: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) вищі спеціалізовані суди; 4) Верховний Суд України (частина друга статті 17 Закону №  2453-VI).  
Згідно із частиною другою статті 31 Закону № 2453-VI  вищими спеціалізованими судами були: Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України.  
Разом з цим, для створення більш ефективної моделі системи судоустрою, приведення її у відповідність із конституційними змінами, Верховною Радою України був прийнятий Закон № 1402-VIII,  згідно із частиною третьою статті 17 якого, систему судоустрою складають: 1) місцеві суди;  2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд. Для розгляду окремих категорій справ відповідно до цього Закону в системі судоустрою діють вищі спеціалізовані суди.  
Причому, принципи його побудови (територіальності, спеціалізації та інстанційності) залишились незмінними.
Отже, як Законом № 2453-VI, так і Законом № 1402-VIII в системі судоустрою передбачені вищі спеціалізовані суди, базисом для утворення яких є принцип спеціалізації, сутність якого полягає в утворенні в системі судоустрою  підсистем судових органів, уповноважених вирішувати справи певних категорій.
При цьому як було зазначено вище в силу вимог частини другої статті  31 Закону № 2453-VI Вищий адміністративний суд України був вищим спеціалізованим судом, а відтак, на думку колегії суддів, суддівська винагорода для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для перерахунку пенсії позивача повинна визначатись з врахуванням базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, визначеного пунктом 2 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII.  
Після рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. Закон № 1402-VIII встановлює суддівську винагороду для суддів вищих спеціалізованих судів та імперативно закріплює, що суддівська винагорода регулюється лише цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (стаття 135 Закону  № 1402-VIII).  
Враховуючи наведене, позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, передбаченого Законом № 1402-VIII, оскільки чинне законодавство не передбачає іншого.  
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах Брумареску проти Румунії (заява №28342/95), Стіл та інші проти Сполученого Королівства та ін.). Так, у рішенні від 10.12.2009 по справі Михайлюк та Петров проти України (заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз згідно із законом насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.
Поняття якість закону означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах Олександр Волков проти України (заява № 21722/11), C.G. та інші проти Болгарії (заява №  1365/07).
Відповідно до пункту 46 Доповіді Венеційської Комісії Верховенство права (Страсбург, 04.04.2011 Доповідь № 512/2009, CDL-AD (2011)003rev), схваленої на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними.
В підпункті 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.06.2020  № 7-р/2020 вказано, що вимогою верховенства права є дотримання принципу юридичної визначеності, що обумовлює однакове застосування норми права, недопущення можливостей для її довільного трактування.
Юридична визначеність норми права є ключовою умовою забезпечення кожному ефективного судового захисту незалежним судом.
Конституційний Суд України у рішенні від 20.06.2019 № 6-р/2019 акцентував на тому, що юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци п`ятий, шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що відмова відповідача видати позивачу довідку має наслідком втручання у право на отримання ним щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі, встановленому чинним законодавством, а саме Законом №  1402-VIII, і таке втручання у право позивача не має жодної підстави в національному законодавстві, що свідчить про порушення принципу правової визначеності, як складової верховенства права.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах Вєренцов проти України (заява № 20372/11), Кантоні проти Франції (заява №17862/91).
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 17 Закону № 1402-VIII єдність системи судоустрою забезпечується єдиним статусом суддів. Згідно з частиною другою статті 52 Закону № 1402-VIII судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.
Відтак, колегія суддів вважає за необхідне сформувати наступний висновок: позивач обіймав посаду судді вищого спеціалізованого суду, звільнився у відставку та має статус судді у відставці, а тому він має право на відповідні гарантії, встановлені Законом № 1402-VIII для судді вищого спеціалізованого суду, зокрема на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (частина четверта  статті  142 Закону № 1402-VIII) відповідно до базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду з відповідними коефіцієнтами та доплатами (частини третя - п`ята статті 135 Закону № 1402-VIII), а не касаційного суду у складі Верховного Суду.
Відповідно, суд апеляційної інстанції погоджується  судом першої інстанції, що наявні підстави для зобов`язання відповідача видати позивачу передбачену Розділом II Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.01.2008 року №3-1, довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі положень статей 135, 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII.
Зазначена правова позиція відповідає висновкам викладеним в постанові Верховного суду від 04.07.2023 року у справі №640/1064/21.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що рішенням суду першої інстанції не встановлено з якого саме часу йому слід видати довідку.
Колегія суддів звертає увагу позивача, що згідно з п.5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Так, позивач в позові не заявляв вимоги щодо встановлення судом строку, з якого йому слід видати довідку. 
Щодо сумнівів позивача в наявності повноважень у Голови ліквідаційної комісії на подачу апеляційної скарги від імені Вищого адміністративного суду України, слід зазначити таке.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Статус ліквідаційної комісії юридичної особи та її членів, зокрема голови, визначає Цивільний кодекс України (далі - ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи; голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
Отже, голова ліквідаційної комісії будь-якої юридичної особи, зокрема й суду, не діє від власного імені, а у відносинах з іншими особами, у тому числі з судом та учасниками справи, представляє відповідну юридичну особу та виступає в суді від її імені.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови позивачу провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Верховного Суду, передбаченого статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 та зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити позивачу перерахунок та виплат щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Верховного Суду згідно зі статтями 135, 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 з 19.02.2020 в розмірі 143067,45 грн щомісячно, колегія суддів відзначає таке.
Так, Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 06.03.2019 року у справі №638/12586/16-а, від 11.02.2020 року у справі №200/3958/19-а та від 23.12.2020 року у справі №240/8156/19 висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Водночас, колегія суддів зазначає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним.
Отже, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону, відтак колегія суддів зазначає, що саме з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, у позивача, якому довічне грошове утримання судді призначено відповідно до Закону №2453-VI, виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.
Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у рішенні від 16 червня 2020 року у зразковій справі №620/1116/20 (провадження Пз/9901/5/20) та постанові від 29 вересня 2021 року у справі №160/9739/20.
У той же час, слід відзначити, що перерахунок пенсії як вже зазначалось можливий лише на підставі довідки про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди, відтак доводи позивача щодо можливості здійснення йому перерахунку лише на підставі одного рішення Конституційного Суду України, з яким пов`язується право на такий перерахунок є помилковими.
Як вірно відзначено судом першої інстанції, зазначені вимоги не підлягають задоволенню як передчасні, оскільки на даний час у суду відсутні підстави вважати, що за наслідками розгляду даної справи та надання відповідної довідки до пенсійного фонду позивачу не буде перераховане його щомісячне довічне грошове утримання.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
З наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.1 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно ч.1 статті 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
За п.2 ч.5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Вищого адміністративного суду України - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 12 вересня 2023 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев
                                                                                                    
                                                                                                              Я.М. Собків