ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 р. 	Справа № 520/2087/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 29.05.23  по справі № 520/2087/2020
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                      
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , заявник) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про усунення описок у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 у справі № 520/2087/20.
В обґрунтування вказаної заяви пояснив, що суд першої інстанції, пославшись на положення ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у правильній редакції від 05.11.1991 №1788-ХІІ, яка діяла на момент виникнення у ОСОБА_1 права на пенсію за вислугу років (20.12.199), помилково вказав, що застосовує дану норму в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Також, застосовуючи ст. 48 КЗпП України, суд першої інстанції обрав редакцію, яка діяла станом на 22.05.1987, що в свою чергу не співпадає з датою укладення ОСОБА_1 трудового договору щодо роботи за суміщенням парашутистом-рятівником – 13.02.1985, у зв`язку з чим просив виправити таку описку.
Крім того, зауважив, що в судовому рішенні відсутня мотивація щодо неможливості застосування до спірних правовідносин Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою КМУ № 418 від 21.07.1992 (далі – Порядок № 418), в редакціях інших, окрім тих, які були чинними на день звільнення позивача, а саме  в редакції постано КМ України № 550 від 22.05.1996 та № 713 від 09.08.2005.
Також, в резолютивній частині судового рішення допущено описку, а саме не вказано, в якій редакції підлягає застосуванню п. 7 Порядку № 418.
Вважає, що суд першої інстанції, провівши детальний аналіз набуття парашутистом права на пенсію за вислугу років та дійшовши висновку, що робота на посаді, яку обіймав позивач у  ВЧ А-3945, має бути зарахована в період з 13.02.1985 по 20.12.1999 до вислуги років, як особі льотного складу відповідно до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», допустив описку, оскільки не зазначив загальної вислуги років, з якої суд дійшов висновку щодо наявності у позивача права на пенсію.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 у справі № 520/2087/2020 у задоволенні заяви позивача щодо виправлення описки в рішенні Харківського окружного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Позивач, не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 у справі № 520/2087/2020 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про виправлення описки в судовому рішенні. Відповідно до ч. 8 ст. 249 КАС України постановити окрему ухвалу щодо порушення суддею норм процесуального права при розгляді заяви ОСОБА_1 про усунення описок в рішенні суду від 23.03.2020 у справі № 520/2087/2020.
В обґрунтування вимог вказаної заяви послався на практику ЄСПЛ, відповідно до якої судове рішення має бути справедливим та остаточним, а не теоретичним та ілюзорним, тобто має бути зрозумілим, чітким і однозначним, а відтак суд першої інстанції у своєму рішенні зобов`язаний був визначити редакції, в яких закони підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
З посиланням на ч. 13 ст. 31 та ч. 1 ст. 90 КАС України наполягав, що усувати описки допущені у рішенні має суд, який його ухвалив, а відтак у суду апеляційної інстанції відсутні відповідні повноваження.
Вважає, що суд першої інстанції в порушення ст. 242 КАС України під час прийняття оскаржуваної ухвали не проаналізував кожну окрему описку, про яку вказав позивач, та залишив поза увагою, вимогу про виправлення описки в резолютивній частині рішення.
Відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення вимог апелянта, процитував оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та просив залишити її без змін, як законну і обґрунтовану.
Відповідно до ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом – КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 у справі № 520/2087/2020 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області при відмові ОСОБА_1 в призначенні з 26.04.2019 пенсії за вислугу років як особі льотних екіпажів повітряних суден.
Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) з 26.04.2019 пенсію за вислугу років, як особі льотних екіпажів повітряних суден, обчислити пенсію з 26.04.2019 відповідно до ч.3 ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418, та здійснити її виплату.
Судове рішення набрало законної сили, судом видано виконавчі листи у справі.
24.05.2023 від позивача надійшла заява, в якій заявник просив виправити описки в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про виправлення описки в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020, суд першої інстанції дійшов висновку, що мотивувальна частина рішення повністю відповідає висновку суду, зробленому в резолютивній частині рішення про задоволення позовних вимог, а відтак самостійні висновки позивача щодо наявності описок у судовому рішенні свідчать виключно про вільне тлумачення ним норм права та висновків суду, які, як вважає позивач, мають відповідати його власним переконанням щодо правової позиції у вже вирішеному спорі, рішення у якому набрало законної сили. Суд зауважив, що у разі незгоди позивача з висновками суду він має (мав) право звернутись з апеляційною скаргою щодо оскарження судового рішення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 253 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Положення вказаної статті передбачають можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки.
Виходячи із системного аналізу приписів КАС України описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Опискою слід вважати помилку, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, які мають вплив на зміст судового рішення та його виконання.
Виправленню підлягають лише ті описки, що мають істотний характер. До таких належать: написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат і строків, зокрема, у резолютивній частині судового рішення, оскільки будь-яка описка має істотне значення і може ускладнити виконання рішення. Таким чином, описка трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання.
Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №800/520/16 (провадження № 11-684сап18).
Арифметична помилка - це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки або неуважністю. Не є арифметичними помилками, а отже, і не може бути виправлене в порядку, передбаченому вищевказаною статтею, застосування неправильних методик підрахунку, а так само застосування неправильних вихідних даних для проведення арифметичних обчислень. Суд може виправити лише ті арифметичні помилки, яких він сам припустився.
Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його невірного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.
Вирішуючи питання щодо виправлення описки, суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що не зазначення судом першої інстанції конкретної редакції ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а лише посилання на її застосування в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, жодним чином не ускладнюють розуміння судового рішення та не є у розумінні ст. 253 КАС України опискою. Крім того, позивач особисто в своїй заяви зауважив, що зазначена норма вірно застосована судом у редакції від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, тобто наведена, на думку позивача описка, не призвела до жодних наслідків та ускладнень виконання судового рішення.
Також, позивачем не наведено, як впливає на можливість реалізації судового рішення застосування судом першої інстанції ст. 48 КЗпП України в редакції, яка діяла станом на 22.05.1987, та яким чином, відображення вказаної норми в мотивувальній частині рішення ускладнить його виконання.
Варто зазначити, що у разі, якщо позивач не погоджується з нормами матеріального права, зокрема в частині їх застосування судом першої інстанції не в тих редакціях, в яких просив позивач при звернення до суду з позовом, останній не позбавлений права на апеляційне оскарження такого судового рішення.
Крім того, відсутність в судовому рішенні мотивів, з яких суд не застосував до спірних правовідносин норми Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою КМУ № 418 від 21.07.1992 (далі – Порядок № 418), в редакціях інших, окрім тих, які були чинними на день звільнення позивача, не є підставою для виправлення описки в розумінні положень ст. 253 КАС України, оскільки таке виправлення змінить суть та зміст судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи № 520/2087/2020 судом першої інстанції досліджувалось питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсії  за вислугу років, як особі льотних екіпажів повітряних суден. При цьому, жодних вимог та висновків стосовно точної кількості років роботи позивача, що мають бути зараховані до вислуги років, як особі льотного складу, відповідно до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» судом не розглядалось, а відтак внесення відповідних змін до рішення призведе до зміни його суті, що є недопустимим при виправленні описок в судовому рішенні. Не зазначення в рішенні від 23.03.2020 загальної вислуги років, за наявності якої у позивача суд дійшов висновку про виникнення у ОСОБА_1 права на пенсію за вислугу років, не є належним способом виправлення описки та порушує правило незмінності судового рішення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З аналізу наведених норм слідує, що застосування судом закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню є підставою для скасування судового рішення, а відтак і є підставою для звернення до суду з апеляційною скаргою.
Колегія суддів зазначає, що наведені у заяві доводи позивач свідчать не про наявність описок в судовому рішенні, а фактично вказують на незгоду ОСОБА_1 із застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні справи № 520/2087/2020. Вказані доводи стосуються суті рішення та можуть бути перевірені лише під час розгляду апеляційної скарги на рішення суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про виправлення описки в судовому рішенні.
Щодо вимоги позивача про постановлення окремою ухвали, слід вказати наступне.
Відповідно до п. 8 ст. 249 КАС України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.
Враховуючи, що під час апеляційного перегляду ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2023, колегією суддів не встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, вимога позивача про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає обставин, які б давали підстави ставити під сумнів правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 по справі № 520/2087/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій