Ухвала
 
24 липня 2023 року
місто Київ
 
справа № 202/11119/22
провадження № 61-9693ск23
 
Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року
за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,
ВСТАНОВИВ:
І. ФАБУЛА СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 у грудні 2022 року звернувся до суду із заявою, у якій просив видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на шість місяців із забороною на:
- проживання, перебування разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- наближення ближче ніж на 250 м до місця фактичного проживання / перебування ОСОБА_1 ;
- спілкування в провокуючій, принизливій та погрозливій формі з ОСОБА_3 ;
- ведення листування, телефонних переговорів або контактування через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб із ОСОБА_3 .
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням від 05 січня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Постановою від 30 травня 2023 року Дніпровський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2023 року - без змін.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 30 червня 2023 року із використанням засобів електронного зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Ухвалою від 10 липня 2023 року Верховний Суд залишив без руху касаційну скаргу та надав заявнику строк для усунення її недоліків.
Заявник 13 липня 2023 року із застосуванням системи «Електронний суд» направив до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги разом із доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Заявник зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження цих судових рішень визначив те, що:
- (1) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 404/5203/19, за змістом яких доводи заінтересованої особи про те, що вона не набула статусу «кривдника», оскільки не притягувалася до відповідальності за вчинення домашнього насильства, не є обґрунтованими, оскільки самий лише факт непритягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника;
- (2) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 27 листопада 2019 року у справі № 753/23624/18, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, відповідно до яких під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства 
у будь-якому його прояві;
- (3) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 159/4550/19, щодо можливості врахування як доказів електронних матеріалів у виді 
смс-переписки та запису телефонних розмов на підтвердження факту вчинення психологічного насильства;
- (4) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21, за змістом яких обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства;
- (5) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, відповідно до яких обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Отже, серед підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначив ті підстави, які згадані у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
ІІІ. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА КАСАЦІЙНЕ ОСКАРЖЕННЯ
ОСОБА_1 13 липня 2023 року із застосуванням системи «Електронний суд» направив до Верховного Суду клопотання, у якому просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року.
Заявник зазначив, що постанову Дніпровський апеляційний суд ухвалив 30 травня 2023 року, копію постанови суд апеляційної інстанції йому направив через особистий кабінет у системі «Електронний суд» 31 травня 2023 року. На підтвердження цього факту надав копію картки руху судового документа, протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису та копію витягу із його електронної скриньки.
Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Згідно з частиною третьою статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Суд виходить з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними, зокрема, у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали скаржникові своєчасному зверненню з такою скаргою.
Аналіз змісту касаційної скарги, доданих до неї матеріалів та доводів про поновлення строку на касаційне оскарження, дають підстави для висновків, що строк на касаційне оскарження зазначених рішень пропущено з поважних причин, тому Суд поновлює його.
ІV. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Оскільки вимоги ухвали Верховного Суду виконані, касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року.
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Індустріального районного суду м. Дніпропетровськасправу № 202/11119/22 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в двадцять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                            С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак