ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року	Львів	Справа № 380/11739/22 пров. № А/857/9462/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Ніколіна В. В, 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справі №380/11739/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, -

суддя в 1-й інстанції – Крутько О. В.,
час ухвалення рішення – 16.11.2022 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                            в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила визнати протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати їй матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення за 2013-2018 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити їй матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу на оздоровлення за 2013-2018 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення (за виключенням раніше виплачених сум).
11 листопада 2022 року позивачка подала заяву про залишення без розгляду позовної вимоги про визнання протиправними дій (бездіяльності) Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення (за виключенням раніше виплачених сум) та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення (за виключенням раніше виплачених сум).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року залишено без розгляду позов у частині позовних вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення (за виключенням раніше виплачених сум) та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення (за виключенням раніше виплачених сум). 
Адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій” від 22.09.2010 №889 та індексації грошового забезпечення до складу сум грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 у період з 2013 року до 2018 року грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої п.1 статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-ХІІ. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати ОСОБА_1  грошову допомогу на оздоровлення за період з 2013 р. до 2018 р., включивши до складу грошового забезпечення військовослужбовця, з якого обчислюється ця допомога, суму передбаченої   постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій” щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення за відповідний місяць та виплатити ОСОБА_1 донараховані суми грошової допомоги на оздоровлення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що допомога на оздоровлення не входить до складу додаткових видів грошового забезпечення, а індексація грошового забезпечення не входить ні до складу основних, ні до складу додаткових видів грошового забезпечення. Зазначає, що при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення не враховуються одноразові види грошового забезпечення. Обчислення цих виплат здійснюється виходячи з місячного грошового забезпечення, тобто з виплат, які мають щомісячний характер. Таким чином, вважає, що грошова допомога на оздоровлення не входить до складу грошового забезпечення, має разовий характер, а тому не підлягає індексації. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Збройних Силах України у Військові частині НОМЕР_1 до 14 травня 2021 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №96 від 14 травня 2021 року старшого солдата ОСОБА_1 , механіка-радіотелефоніста відділення управління зенітної ракетно-артилерійської батареї батальйону охорони, звільненої наказом командира 12 окремої бригади армійської авіації (по особовому складу) від 21.04.2021 року № 12-РС з військової служби у запас, відповідно до підпункту “к” пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.
15 липня 2022 року позивачка звернулась із заявою до відповідача, в якій просила перерахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціальних питань та грошову допомогу на оздоровлення за 2013-2018 роки, передбачену ч.1 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” з врахуванням  щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, отриманих нею за час проходження служби.
На заяву позивачки Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь №71/1/361 від 05 серпня 2022 року про відсутність підстав для здійснення перерахунку грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Не погодившись з діями відповідача, позивачка звернулась у суд.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова грошова винагорода та індексація грошового забезпечення повинні враховуватись у складі місячного грошового забезпечення, з якого обчислювалась позивачці допомога на оздоровлення; при цьому така додаткова грошова винагорода та індексація грошового забезпечення при виплаті допомоги на оздоровлення враховуються лише за умови їх нарахування та виплати у відповідному місяці, який береться за основу для виплати такої допомоги, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача перерахувати позивачці грошову допомогу на оздоровлення за період з 2013 року до 2018 року, включивши до складу грошового забезпечення військовослужбовця, з якого обчислюється ця допомога, суму передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій” щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення за відповідний місяць та виплатити ОСОБА_1 донараховані суми грошової допомоги на оздоровлення.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до абз.2 ч.3 ст.9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Ч.2,3 ст.9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України “Про індексацію грошових доходів населення”.
Згідно зі ст.1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
За змістом ст.2 цього Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд зазначає, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
При вирішенні питання щодо індексації необхідно субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону №2017-ІІІ, Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078.
Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку про те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 серпня 2021 року у справі № 804/204/8033/17, від 16 листопада 2022 року №826/6282/18.
Відповідно до ч.1 ст.10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
За змістом пп.5 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій”, чинної у спірний період, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Як вбачається з матеріалів справи і цей факт сторонами не заперечується, ОСОБА_1 у період з травня 2013 року по лютий 2018 року включно нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 у відсотковому співвідношенні до розміру місячного грошового забезпечення. Крім того, індексація грошового забезпечення виплачувалась позивачці у спірний період з травня 2014 року до грудня 2015 року.
Разом з тим, зі змісту листа відповідача №71/1/368 від 05 серпня 2022 року вбачається, що відповідно до пункту 30.3 розділу XXX наказу МОУ №260 від 11.06.2008 року розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Згідно з п.33.3 розділу XXXIII наказу МОУ №260 від 11.06.2008 року розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України .До місячного грошового забезпечення з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 пункт 2 абзац 3 до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. Оскільки індексація не входить до складу додаткових видів грошового забезпечення, відповідно включати дану виплату в грошове забезпечення не має підстав. Враховуючи вищесказане у військовій частині НОМЕР_1 не має підстав для здійснення перерахунку матеріальної допомоги та грошової допомоги на оздоровлення (а.с. 6).
Таким чином, з врахуванням наведеного вище вбачається, що грошова допомога на оздоровлення була виплачена позивачці не у повному обсязі. 
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що додаткова грошова винагорода та індексація грошового забезпечення повинні враховуватись у складі місячного грошового забезпечення, з якого обчислювалась позивачці допомога на оздоровлення; при цьому така додаткова грошова винагорода та індексація грошового забезпечення при виплаті допомоги на оздоровлення враховуються лише за умови їх нарахування та виплати у відповідному місяці, який береться за основу для виплати такої допомоги, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача перерахувати позивачці грошову допомогу на оздоровлення за період з 2013 року до 2018 року, включивши до складу грошового забезпечення військовослужбовця, з якого обчислюється ця допомога, суму передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій” щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення за відповідний місяць та виплатити ОСОБА_1 донараховані суми грошової допомоги на оздоровлення.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                                п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справі №380/11739/22 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 04 жовтня 2023 року.