УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/1329/21 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Павицької Т.М.,
суддів          Трояновської Г.С., Галацевич О.М. 

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №278/1329/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, за апеляційною скаргою представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 липня 2023 року та на додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2023 року, ухвалені під головуванням судді Дубовік О.М. в м. Житомир,
в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про зменшення і уточнення позовних вимог просив:
- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 70 577,07 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, яка є різницею між матеріальним збитком і ринковою вартістю пошкодженого автомобіля та його утилізаційною вартістю, завданої тотальним знищенням автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді 25.12.2019;
- стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.
В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 . Вказує, що 25.12.2019 на автодорозі Київ-Чоп на 144 кілометрі сталася ДТП за участю автомобіля марки MERCEDES-BENS 1831 L, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ФОП ОСОБА_3 , та перебував під керуванням ОСОБА_4 і автомобіля марки Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Стверджує, що внаслідок ДТП автомобіль ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження, які становлять 70 577,07 грн. Зазначає, що внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Вказує, що відносно ОСОБА_2 працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення від 26.02.2021 за ст.124 КУпАП. Зазначає, що постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 16.12.2020 у справі відносно ОСОБА_2 закрито провадження за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вважає, що ОСОБА_2 визнаний судом невинуватим у ДТП, яка сталася 25.12.2019, у зв`язку з чим зазначає, що очевидним є факт порушення ПДР другим учасником ДТП, тобто ОСОБА_4 , який на момент ДТП 25.12.2019 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 .
Вказує, що ОСОБА_1 не отримав від страхової компанії страхове відшкодування за пошкодження належного йому автомобіля марки Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки пропустив строк звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Зазначає, що ОСОБА_1 пропустив річний строк не з власної вини, оскільки він очікував остаточного рішення суду у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , так як до 26.12.2020 у позивача не було правових підстав для звернення до страхової компанії, оскільки ОСОБА_2 ще не мав статусу невинуватої особи. За таких обставин вважає, що ОСОБА_1 має прав вимагати відшкодування матеріальної шкоди від власника автомобіля - ФОП ОСОБА_3 . Зазначає, що ОСОБА_2 внаслідок ДТП була завдана моральна шкода через отримані тілесні ушкодження та витрачений час і зусилля на доведення своєї невинуватості. Вказує, що розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_2 оцінює в сумі 30 000 грн. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 70 577,07 грн на відшкодування матеріальної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 30 000,00 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.
11 липня 2023 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачів в рівних частинах сплачений судовий збір в розмірі 1916,00 грн., тобто по 908,00 грн на користь кожного та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 7 969,40 грн.
Додатковим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Доповнено рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10.07.2023, що ухвалене за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 908,00 грн судового збору та 7969,40 грн витрат за проведення експертизи. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 908,00 грн судового збору.
Не погоджуючись із рішеннями суду першої інстанції представник ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 – ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувані рішення є незаконними, необґрунтованими та такими, що ухвалені із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що щодо ОСОБА_4 відсутній вирок в кримінальній справі та адміністративним провадженням не вирішено питання про винуватість або не винуватість останнього, а тому цивільно – правова відповідальність ОСОБА_4 в результаті ДТП, що сталося 25.12.2019 не настала, а у відповідачів відсутній обов`язок зі сплати відшкодування позивачам. Зазначає, про відсутність доказів того, що дії ОСОБА_4 були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина ОСОБА_4 . Стверджує, що відносно ОСОБА_4 не складався протокол про адміністративне правопорушення, і останній не викликався у судові засідання у справі №278/597/20 для надання свідчень та пояснень. Зазначає, що постанова Житомирського районного суду Житомирської області від 16.12.2020 у справі №278/597/20 немає преюдиційного значення для даної справи, оскільки відповідачі не були сторонами у справі №278/597/20 та даним судовим рішенням вина ОСОБА_4 у скоєнні ДТП не встановлена. Крім того, звертає увагу на те, що висновком експерта вина ОСОБА_4 у вчиненні ДТП також не підтверджена. Зазначає, що ОСОБА_2 не доведено жодними доказами і необгрунтовано наявності моральної шкоди. Вказує, що ОСОБА_3 застраховано свою відповідальність в межах 130 000 грн., а тому у випадку доведення вини ОСОБА_3 у скоєнні ДТП, шкода ОСОБА_2 , заподіяної в результаті ДТП покривається лімітом страхового відшкодування, і відповідно вона має бути покладена саме на страхову компанію. Звертає увагу на те, що позов подано до ФОП ОСОБА_3 , однак оскаржуваним рішенням здійснено стягнення з фізичної особи – ОСОБА_3 . Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 липня 2023 року та додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2023 року і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч.1 ст.369 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 25.12.2019 на автодорозі Київ-Чоп на 144 кілометрі сталася ДТП за участю автомобіля марки MERCEDES-BENS 1831 L, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ФОП ОСОБА_3 , та перебував під керуванням ОСОБА_4 , і автомобіля марки Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 та перебував під керуванням ОСОБА_2 .
За наслідками ДТП складено протокол про адміністративне правопорушення від 26 лютого 2020 року стосовно водія автомобіля марки Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 – ОСОБА_2 .
Протокол про адміністративне правопорушення відносно водія автомобіля марки MERCEDES-BENS 1831 L, д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_4 не складався.
Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 16.12.2020 у справі №278/597/20, провадження відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
По справі також встановлено, що цивільно - правова відповідальність водія автомобіля марки MERCEDES-BENS 1831 L, д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована у ТДВ «СК «Альфа Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО5933403 від 25 грудня 2019 року.
Листом від 01 лютого 2021 року ТДВ «СК «Альфа Гарант» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що останній пропустив встановлений законом термін для звернення за виплатою страхового відшкодування.
Також, листом від 30 березня 2021 року ТДВ «СК «Альфа Гарант» проінформовано ОСОБА_2 про здійснення на його користь страхового відшкодування у розмірі 13,91 грн., оскільки останнім документально не підтверджено фактичні витрати на лікування.
Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/106-22/8320-ІТ від 25.10.2022, що складений за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи, у даній дорожній обстановці водієві автомобіля Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 – ОСОБА_2 , необхідно було діяти відповідно до вимог пп. 9.2 б; 9.4; 10.1; 10.4 Правил дорожнього руху України, зміст яких викладено у дослідницькій частині висновку; у даній дорожній обстановці водієві автомобіля MERCEDES-BENS 1831 L, д.н.з. НОМЕР_2 – ОСОБА_4 необхідно було діяти відповідно до технічних вимог пп. 12.2; 12.3; 13.1 Правил дорожнього руху України, зміст яких викладено у дослідницькій частині висновку; оскільки під проведення дослідження не представилось відповісти на питання 1 та 2, тому вирішити питання про причинний зв`язок з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди - не представляється можливим.
Відповідно до експертного висновку №2945 від 17.03.2023, що складений за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 25.12.2019, внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 25.12.2019, становила 94 217,39 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на дату ДТП, яка мала місце 25.12.2019 становила 362 350,63 грн; ринкова вартість автомобіля Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на дату перед ДТП, яка мала місце 25.12.2019, становила 94 217,39 грн; утилізаційна (залишкова) вартість пошкодженого автомобіля Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на дату після ДТП, яка мала місце 25.12.2019, становила 23 640,32 грн; водночас факт врахування ПДВ залежить від форми оподаткування суб`єктів господарювання, які здійснюють роботи з ремонту КТЗ, реалізують матеріали та складові, а також здійснюють переробку металобрухту.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що винність ОСОБА_4 , який на день ДТП, виконував свої трудові обов`язки, а саме: керував автомобілем ОСОБА_3 на законних підставах, у нанесені матеріальної шкоди ОСОБА_1 знайшла своє повне підтвердження під час розгляду справи і не викликає сумніву, а саме: неправомірні його дії призвели до зіткнення вказаних автомобілів MERCEDES-BENS 1831 L, д.н.з. НОМЕР_2 та Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем ОСОБА_1 , в цьому зіткненні не було доведено суду. В частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 ставши учасником ДТП, дійсно переніс емоційний стрес, переживання, викликані необхідністю відновлення такого стану, змінами в звичному життєвому ритмі; витрачення значного часу та зусиль на доведення своєї невинуватості в органах поліції та суді, в тому числі і щодо стягнення матеріальної шкоди та дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_4 на його корить моральної шкоди в розмірі 30 000 грн., оскільки, на глибоке переконання суду першої інстанції, саме ОСОБА_4 була завдана така шкода ОСОБА_2 .
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.
В даному випадку вина одного з водіїв в заподіянні шкоди безпосереднього залежить від наявності в його діях порушень правил дорожнього руху, а відтак наявності складу адміністративного правопорушення визначеного ст.124 КУпАП.
Встановлення в діях особи складу адміністративного правопорушення визначеного ст.124 КУпАП встановлюється відповідним судовим рішенням.
З матеріалів справи вбачається що відносно ОСОБА_4 протокол про адміністративне правопорушення не складався, він не був визнаний постановою суду винуватцем дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої майну ОСОБА_1 була заподіяна шкода та ОСОБА_2 - моральна шкода.
Крім того, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/106-22/8320-ІТ від 25.10.2022, що складений за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи, вирішити питання про причинний зв`язок з виникненням аварійної обстановки і дорожньо-транспортної пригоди - не представляється можливим, оскільки у дорожній обстановці водієві автомобіля Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 – ОСОБА_2 , необхідно було діяти відповідно до вимог пп. 9.2 б; 9.4; 10.1; 10.4 Правил дорожнього руху України, а водієві автомобіля MERCEDES-BENS 1831 L, д.н.з. НОМЕР_2 – ОСОБА_4 необхідно було діяти відповідно до технічних вимог пп. 12.2; 12.3; 13.1 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
За частиною першою статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України).
Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Вищезазначеними процесуальними нормами передбачено, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
У справі №278/597/20 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 судом перевірялися обставини, за яких сталася ДТП, і постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2020 року було встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у зазначеній постанові Житомирського районного суду Житомирської області від 16.12.2020 будь-яка оцінка діям ОСОБА_4 не надавалася, а тому вважати, що дії ОСОБА_4 під час вчинення ДТП були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок у колегії суддів відсутні.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку що підстав для покладення на ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обов`язку по відшкодуванню шкоди заподіяної в результаті взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки немає, оскільки в діях ОСОБА_4 відсутній причино-наслідковий зв`язок між діянням у вигляді порушення ПДР і наслідками у вигляді заподіяння шкоди, а тому у задоволені позовних вимог слід відмовити.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи заслуговують на увагу та є підставними, а відтак суд першої інстанції дійшов невірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції та додаткове рішення постановлені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено, то на їх користь з позивачів підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи апеляційним судом по 1362 грн з кожного.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_4 – Гаращенка Ігоря Володимировича задовольнити.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 липня 2023 року та додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 1362 грн з кожного судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 
Судді