ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року 
м. Київ
cправа №  910/4771/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Волковицької Н.О., Случа О.В., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Майковської Вікторії Петросівни
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17 травня 2023 року (Ходаківська І.П. - головуюча, судді: Владимиренко С.В., Корсак В.А.) і рішення Господарського суду міста Києва від 22 вересня 2022 року (суддя Полякова К.В.) у справі
за позовом Фізичної особи-підприємця Майковської Вікторії Петросівни
до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: (1) Акціонерного товариства "Прозорро.Продажі", (2)  Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва", (3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт де Лекс" 
про визнання недійсним електронного аукціону, визнання недійсним та скасування протоколу і акта.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
1.          Розпорядженням Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Оболонська райдержадміністрація) від 26.03.2014 № 175 "Про деякі питання оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке належить до сфери управління Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації" Фізичній особі-підприємцю Майковській Вікторії Петросівні (далі також ФОП Майковська В.П.) продовжено термін дії договору від 26.10.2010 № 07067 оренди нежитлового приміщення комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке належить до сфери управління Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 43.
2.          26.03.2014 між Оболонською райдержадміністрацією, ФОП Майковською В.П. та Комунальним підприємством "Житлосервіс "Оболонь" Оболонського району у м. Києві (підприємство) укладений договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 07067.
3.          Відповідно до п. 9.1 договору останній є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 26.03.2014 до 25.03.2017.
4.          У подальшому, 02.02.2015 між сторонами договору укладена додаткова угода № 1 щодо внесення змін, зокрема, в частині заміни сторони - Комунального підприємства "Житлосервіс "Оболонь" Оболонського району у м. Києві, на Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва".
5.          Розпорядженням Оболонської райдержадміністрації № 593 від 13.11.2018 "Про деякі питання оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, що віднесене до сфери управління Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації" вирішено укласти на новий строк, зокрема, з ФОП Майковською В.П. договір оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, що віднесене до сфери управління Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 43.
6.          29.03.2019 між Оболонською райдержадміністрацією (орендодавець), ФОП Майковською В.П. (орендар) та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва" (підприємство-балансоутримувач) укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 07067.
7.          У пункті 9.1 договору погоджено, що цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 29.03.2019 до 27.03.2022.
8.          Відповідно до п. 9.7 договору в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його дії протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий термін і на тих же умовах.
9.          23.12.2021 ФОП Майковська В.П. звернулася до Оболонської райдержадміністрації із заявою про продовження договору оренди строком на 5 років.
10.          У відповідь на вказану заяву Оболонська райдержадміністрація направила на адресу заявника лист від 26.01.2022 про те, що згідно з частиною 1    статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Оскільки продовження укладеного між сторонами договору оренди проводиться не вперше і відсутні підстави, передбачені частиною другою статті 18 Закону, договір оренди №  07067 підлягає продовженню за результатами проведення аукціону.
11.          27.01.2022 Оболонською райдержадміністрацією прийнято розпорядження №  46 "Про оголошення аукціонів з продовження договорів про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду".
12.          Відповідно до пункту 3 цього розпорядження комунальним підприємствам (установам), в господарському віданні яких перебуває майно доручено, зокрема, довести до відома чинних орендарів за договорами, визначеними у додатку до цього розпорядження, про те, що вони мають переважне право на продовження договорів оренди в ході аукціону на продовження договору оренди за умови, що вони візьмуть участь в такому аукціоні та зроблять закриту цінову пропозицію, яка є не меншою, ніж розмір стартової орендної плати.
13.          У додатку до розпорядження наведено перелік договорів та чинних орендарів, що мають переважне право на продовження договору оренди, серед яких зазначено також ФОП Майковську В.П. за договором оренди від 29.03.2019 №  07067.
14.          У зв`язку з цим, 01.02.2022 Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва" на адресу ФОП Майковської В.П. направлено лист, у якому повідомлено, що вона має переважне право на продовження договору оренди нежитлових приміщень, що знаходяться на 1 поверсі житлового будинку за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 43, загальною площею 64,0 кв.м, в ході аукціону на продовження договору оренди за умови, якщо візьме участь у такому аукціоні та зробить закриту цінову пропозицію, яка є не меншою, ніж розмір стартової орендної плати.
15.          Оголошення про продовження договору оренди на аукціоні Оболонською райдержадміністрацією оприлюднено в електронній торговій системі Е-Тендер 14.02.2022.
16.          15.03.2022 проведено аукціон з продовження договору оренди нежитлового приміщення, розташованого на 1 поверсі житлового будинку, загальною площею - 64,0 кв.м, за адресою: місто Київ, просп. Оболонський, 43, за лотом LLP001-UA-20220214-91907.
17.          Відповідно до протоколу електронного аукціону № LLP001-UA-20220214-91907 від 15.03.2022 переможцем електронного аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Арт де Лекс" (далі ТОВ "Арт де Лекс" )
18.          ФОП Майковська В.П. заяву про намір взяти участь в електронному аукціоні через особистий кабінет в електронній торговій системі не подала. 
Узагальнений зміст і підстави позовних вимог
19.          В червні 2022 року ФОП Майковська В.П. (далі також "Позивачка") звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Оболонської райдержадміністрації (далі також  "Відповідач"), в якому просила: 
-          визнати недійсним електронний аукціон, проведений 15.03.2022 Оболонською райдержадміністрацією за лотом № LLP001-UA-20220214-91907; 
-          визнати недійсним та скасувати протокол проведення електронного аукціону по лоту № LLP001-UA-20220214-91907 від 15.03.2022; 
-          визнати недійсним та скасувати акт про проведення електронного аукціону по лоту № LLP001-UA-20220214-91907 від 15.03.2022.
20.          Позов обґрунтовувала доводами про те, що вона була орендарем нежитлового приміщення, розташованого на 1 поверсі житлового будинку, загальною площею 64 кв.м., за адресою: м. Київ, пр-т Оболонський, 43, на підставі укладеного з Відповідачем договору оренди від 29.03.2019 № 07067 і мала переважне право на його продовження в силу пункту 9.7. договору. Втім, через введення в Україні воєнного стану не змогла вчасно подати заяву на продовження договору оренди, а Відповідач, проігнорувавши ці обставини, неправомірно провів аукціон з продажу права оренди на вказані приміщення, чим порушив права Позивачки. Крім цього зазначала, що ТОВ "Арт де Лекс" (переможець аукціону) в ході аукціону сплатило гарантійний внесок у розмірі меншому ніж той, що вимагається законодавством, що також (на її думку) є підставою для висновку про те, що оспорюваний аукціон є незаконним. 
Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
21.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2022 у задоволенні позову відмовлено.
22.          Рішення мотивовано такими аргументами і обставинами.
22.1.          За змістом частини першої статті 777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.
22.2.          Водночас, частиною другою статті 759 Цивільного кодексу України визначено, що законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
22.3.          Так, частиною першою статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який набув чинності 27.12.2019, продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
22.4.          У частині ж другій цієї статті передбачено, що без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.
22.5.          Ураховуючи наведені положення та обставини того, що договір оренди від 29.03.2019 № 07067 не є новим договором, оскільки укладений для продовження правовідносин сторін, що виникли ще 26.10.2010, продовження укладеного між сторонами договору оренди мало відбуватися за результатами проведення аукціону, а не в порядку визначеному сторонами у пункті 9.7. договору. 
22.6.          Відповідно до пункту 143 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, орендар, що має намір продовжити договір оренди, що підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та повідомляє про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна. Заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі.
22.7.          За положеннями ж пункту 65 вказаного Порядку потенційний орендар, який має намір узяти участь в електронному аукціоні, через свій особистий кабінет подає заяву на участь в електронному аукціоні шляхом заповнення електронної форми, вимоги до якої встановлюються адміністратором електронної торгової системи, і завантажує електронні копії документів, передбачені частиною третьою статті 13 Закону та умовами оренди майна, що оприлюднені в оголошенні про передачу майна в оренду (в разі їх наявності). Заява на участь в електронному аукціоні повинна містити закриту цінову пропозицію та подаватися починаючи з дати оприлюднення відповідного оголошення в електронній торговій системі до закінчення кінцевого строку подання заяв на участь в електронному аукціоні. Потенційний орендар повинен відповідати вимогам до особи орендаря, визначеним статтею 4 Закону. Оператор електронного майданчика проводить перевірку відповідності ідентифікаційної інформації (для громадян України - реквізити паспорта; для іноземців та осіб без громадянства - реквізити документа, що посвідчує особу; для юридичних осіб - резидентів, фізичних осіб-підприємців - дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; для юридичних осіб - нерезидентів - дані документа про реєстрацію у державі місцезнаходження), поданої особою, яка має намір узяти участь в електронному аукціоні, даним, які зазначаються такою особою в заяві на участь в електронному аукціоні.
22.8.          З матеріалів цієї справи убачається, що в порушення наведених положень Позивачкою заява про намір взяти участь в електронному аукціоні через особистий кабінет в електронній торговій системі не подавалась та гарантійний внесок не сплачувався.
22.9.          Таким чином, нею не реалізовано переважне право на продовження договору оренди № 07067 за результатами аукціону, незважаючи на обізнаність із таким правом.
22.10.          Твердження Позивачки про те, що вона не змогла вчасно подати заяву на продовження договору оренди з огляду на введення в Україні воєнного стану є необґрунтованими, адже введення воєнного стану в Україні було здійснено із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.
22.11.          Інші доводи Позивачки, зокрема, щодо розміру визначеного Відповідачем гарантійного внеску, судом розглянуті, проте на результат вирішення спору не вплинули.
23.          За наслідками апеляційного перегляду справи, постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2023 рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін.
24.          Апеляційний господарський суд погодився із висновками місцевого господарського суду по суті спору. Окремо також відмітив, що обраний Позивачкою у цій справі спосіб захисту наразі не є ефективним, адже між Відповідачем та ТОВ "Арт де Лекс" (переможець торгів) вже укладено відповідний договір оренди.
Касаційна скарга
25.          Не погодившись із судовими рішеннями, Позивачка звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, а дану справу направити на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
26.          З підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) скаржниця стверджує, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням статей 2, 13, 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", пункту 149 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 та без урахування висновків Верховного Суду (Верховного Суду України) щодо підстав для визнання торгів недійсними і реалізації переважного права орендаря на продовження договорів оренди, які викладено у постановах від 24.12.2020 у справі № 303/1324/18, від 06.04.2016 у справі № 3-242гс16, від 29.11.2017 у справі № 668/5633/14-ц, від 16.09.2020 у справі № 904/5126/19.
У цій частині також наголошує на ігноруванні судами висновків Верховного Суду щодо необхідності врахування принципу добросовісності, як стандарту поведінки у правовідношенні (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України), які викладено у постановах від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, від 11.08.2021 у справі № 909/436/20, від 06.10.2021 у справі № 925/1546/20 та доктрини заборони суперечливої поведінки, яку розкрито у постановах суду касаційної інстанції від 28.04.2021 у справі №  910/9351/20, від 09.06.2021 у справі № 911/3039/19, від 08.09.2021 у справі № 910/10444/20.
Обґрунтовуючи наведене скаржниця пояснює, що в ході розгляду цієї справи суди не врахували обставин того, що Позивачка не була належним чином повідомлена про факт і дату проведення спірного аукціону, а також того, що запроваджений в країні воєнний стан і бойові дії у місті Києва об`єктивно завадили ФОП Майковській В.П. вчасно подати заяву на участь в аукціоні, тому останній належало відкласти.   
27.          З підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України Позивачка стверджує про порушення судом апеляційної інстанції приписів статей 42, 46, 74 ГПК України, які полягали в необґрунтованому відхиленні її клопотань (1) про допит свідка, яка могла підтвердити факт неналежного повідомлення ФОП Майковської В.П. про проведення спірного аукціону та (2) про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату, а також (3) про безпідставне врахування судом апеляційної інстанції поданої ТОВ "Арт де Лекс" копії договору оренди, яка є недопустимим доказом. 
28.          Щодо ж доводів скаржниці з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України (безпідставне врахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо неефективності способу захисту у вигляді вимоги про оскарження торгів та протоколу електронного аукціону при наявності укладеного договору), то вони судом касаційної інстанції не описуються і не аналізуються, оскільки дійсним змістом пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України не охоплюються, підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі не слугували. 
Узагальнені доводи відзиву Відповідача
29.          У відзиві на касаційну скаргу Оболонська райдержадміністрація зазначає про її безпідставність та необґрунтованість. Погоджується з мотивами судів попередніх інстанцій, оскаржувані рішення вважає законними і правильними. У зв`язку з цим у задоволенні касаційної скарги просить відмовити, оскаржувані рішення залишити без змін. 
Узагальнені доводи інших учасників справи
30.          Надіслані Третьою особою-3 пояснення судом касаційної інстанції не розглядаються, адже надіслано таку заяву поза межами установленого судом строку.  
31.          Інші учасники справи своїм правом на подання відзивів не скористались.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
32.          Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
33.          Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представника Третьої особи-3, дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права та вважає, що касаційне провадження у цій справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підлягає закриттю, а з підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України касаційна скарга задоволенню не підлягає та має бути відхилена з огляду на таке.
34.          Як вже вказувалось вище, однією з підстав касаційного оскарження у цій справі є пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.
35.          Згідно з вказаним пунктом підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
36.          Тобто, відповідно до положень згаданої норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: 
(1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; 
(2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
37.          Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
При цьому, з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. 
Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
38.          Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення (див. зокрема підхід в частині оцінювання спірних правовідносин на предмет подібності, який застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №  199/8324/19).
39.          Водночас суд касаційної інстанції зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
40.          Ураховуючи наведені висновки, проаналізувавши обставини правовідносин у даній справі та у справах, на неврахування правових висновків в яких посилається скаржниця у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що правовідносини у порівнюваних справах не є подібними, а тому підстави для врахування правових висновків, викладених у постановах суду касаційної інстанції від 24.12.2020 у справі № 303/1324/18, від 06.04.2016 у справі № 3-242гс16, від 29.11.2017 у справі № 668/5633/14-ц, від 16.09.2020 у справі № 904/5126/19 відсутні з огляду на таке.
41.          Так, у справі № 303/1324/18 судами розглядався спір про визнання електронних торгів недійсними. Але, із обставин тієї справи вбачається, що оспорювані торги проводилися на підставі Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про іпотеку" та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 і положення саме згаданих нормативно-правових актів застосовувалися судами усіх інстанцій. Будь-яких висновків щодо правильного застосовування положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №  157-ХІ та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 постанова Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 303/1324/18 не містить.
Звідси, цитування ФОП Майковською В.П. у касаційній скарзі висновків суду касаційної інстанції із згаданої постанови щодо підстав для пред`явлення позову про визнання торгів недійсними без урахування дійсного змісту спірних правовідносин справи № 303/1324/18 та її матеріально-правового регулювання є безпідставними. 
Проведення касаційного провадження у справі № 910/4771/22 на підставі наданих у неподібних правовідносинах висновків Верховного Суду із постанови від 24.12.2020 у справі № 303/1324/18 виключається. 
42.          У справі № 904/5126/19 судами розглядався спір за первісним позовом орендодавця до орендаря про зобов`язання звільнити і повернути орендоване майно та за зустрічним позовом орендаря до орендодавця про визнання договору оренди продовженим. Із установлених обставин тієї справи слідує, що спірні правовідносини сторін у ній регулювалися спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України "Про оренду державного і комунального майна" № 2269-XII і саме приписи вказаного Закону у взаємозв`язку із положеннями Цивільного кодексу України застосовувалися судами усіх інстанцій при вирішенні спору. 
Висновків щодо правильного застосування норм Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №  157-ХІ та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 постанова Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 904/5126/19 не містить. Більше того, не містить згадана постанова і тих висновків, які скаржниця на власний розсуд витлумачує із змісту судового рішення суду касаційної інстанції.
Суть спірних правовідносин справи № 904/5126/19, їх матеріально-правове регулювання не містять ознак подібності із спірними правовідносинами справи № 910/4771/22, а тому проведення касаційного провадження у справі №  910/4771/22 на підставі висновків Верховного Суду, які надавалися у постанові від 16.09.2020 у справі № 904/5126/19 можливим не видається.   
43.          У справі № 3-242гс16 судами розглядався спір про визнання недійсними результатів електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акта державного виконавця про проведені торги, скасування свідоцтва про право власності та реєстраційних записів. Водночас, з обставин вказаної справи вбачається, що оспорювані торги проводилися на підставі Закону України "Про виконавче провадження" та Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 № 656/5 і положення саме згаданих нормативно-правових актів застосовувались судами усіх інстанцій.
Жодних висновків щодо правильного застосовування положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №  157-ХІ та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 постанова Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі № 3-242гс16 не містить.
Такими чином, цитування скаржницею у касаційній скарзі висновків суду касаційної інстанції із згаданої постанови щодо обставин, які судам належить установлювати при вирішенні спору про визнання торгів недійсними поза дійсним змістом спірних правовідносин справи № 3-242гс16 та її матеріально-правового регулювання є безпідставними. 
Проведення касаційного провадження у справі № 910/4771/22 на підставі наданих у неподібних правовідносинах висновків Верховного Суду України із постанови від 06.04.2016 у справі № 3-242гс16 виключається. 
44.          У справі № 668/5633/14-ц судами розглядався спір про визнання недійсними прилюдних торгів, акта про реалізацію предмета іпотеки з прилюдних торгів та свідоцтва про право власності. Водночас, із фактичних обставин тієї справи слідує, що оспорювані торги проводилися на підставі Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про іпотеку" та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 № 68/5 і положення саме згаданих нормативно-правових актів застосовувалися судами усіх інстанцій. Будь-яких висновків щодо правильного застосовування положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №  157-ХІ та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 постанова Верховного Суду України від 29.11.2017 у справі № 668/5633/14-ц не містить.
Звідси, цитування ФОП Майковською В.П. у касаційній скарзі висновків суду касаційної інстанції із згаданої постанови щодо обставин, які належить установлювати судам при розгляді вимог про визнання торгів недійсними без урахування дійсного змісту спірних правовідносин справи № 303/1324/18 та її матеріально-правового регулювання є безпідставними. 
Проведення касаційного провадження у справі № 910/4771/22 на підставі наданих у неподібних правовідносинах висновків Верховного Суду України із постанови від 29.11.2017 у справі № 303/1324/18 виключається. 
45.          Підсумовуючи у цій частині колегія суддів Верховного Суду констатує, що правовідносини у всіх вказаних вище справах, які переглядалися судом касаційної інстанції не є подібними тим, що склалися між сторонами спору у справі № 910/4771/22. Будь-яких висновків щодо правильного застосування правових норм, яким врегульовано спірні правовідносини справи №  910/4771/22 постанови суду касаційної інстанції у проаналізованих справах не містять. Не містять вони і висновків щодо впливу введеного в Україні воєнного стану на можливість проведення електронних аукціонів щодо оренди державного і комунального майна. Висновки ж щодо процедури проведення торгів, повідомлення заінтересованих осіб і тп є нерелевантними до спірних правовідносин справи № 910/4771/22, а тому і підстави для врахування таких висновків у межах цієї справи були відсутні, як відсутніми є і підстави для проведення касаційного провадження з покладенням в його основу згаданих висновків. 
46.          Окремо колегія суддів Верховного Суду також відмічає, що огляду на зміст наведених вище положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України при касаційному оскарженні судових рішень із підстави касаційного оскарження, що передбачена у цьому пункті касаційна скарга має містити формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також покликання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах. 
47.          Між тим, обмежившись загальним цитуванням у касаційній скарзі висновків Верховного Суду із постанов від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 28.09.2021 у справі №  918/1045/20, від 11.08.2021 у справі № 909/436/20, від 06.10.2021 у справі №  925/1546/20 та від 28.04.2021 у справі №  910/9351/20, від 09.06.2021 у справі № 911/3039/19, від 08.09.2021 у справі № 910/10444/20 ФОП Майковська  В.П. означених вимог процесуального Закону не виконала, тобто не вказала яким чином приписи пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України застосовані судами попередніх інстанцій, чому таке застосування є неправильним, яким чином цю норму застосовує Верховний Суд, в яких правовідносинах він цю норму застосовує та в чому ж полягає невідповідність здійсненого судами попередніх інстанцій правозастосування тому, що має місце у постановах, які приймалися судом касаційної інстанції. 
48.          Звідси, висловлене у касаційній скарзі твердження про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду із наведених вище постанов колегія суддів вважає формальними і декларативними. Більше того, суд касаційної інстанції ураховує і те, що згадані висновки також надавалися Верховним Судом у неподібних даній справі правовідносинах (№ 918/1045/20 -  спір у земельних правовідносинах; № 909/436/20 - спір щодо перевищення повноважень директора товариства; № 925/1546/20 - спір про стягнення заборгованості за надані медичні послуги; № 910/9351/20 - спір у іпотечних правовідносинах; № 911/3039/19 - спір щодо укладення правочину представником без повноважень; № 910/10444/20 - спір у корпоративних правовідносинах; № 390/34/17 - спір у земельних правовідносинах).
49.          Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
50.          Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
51.          Зважаючи на те, що усі постанови суду касаційної інстанції, на які посилається ФОП Майковська В.П. у касаційній скарзі в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, для касаційного оскарження судових рішень, прийняті касаційним судом у неподібних справі 910/4771/22 правовідносинах, колегія суддів Верховного Суду, на підставі наведеного вище пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, дійшла висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Позивачки (з цієї підстави касаційного оскарження) на судові рішення у цій справі.
52.          Як вже зазначалося вище ще однією підставою відкриття касаційного провадження у цій справі стали приписи пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України.
53.          З цієї підстави скаржниця стверджує, зокрема, про порушення судом апеляційної інстанції приписів ГПК України, які полягали в необґрунтованому відхиленні її клопотань про допит свідка, яка могла підтвердити факт неналежного повідомлення ФОП Майковської В.П. про проведення спірного аукціону та про відкладення розгляду справи на іншу дату.
54.          З матеріалів цієї справи слідує, що в апеляційній скарзі Позивачка заявила клопотання про виклик та допит свідка - громадянки ОСОБА_1 (адміністратора Позивачки), яка, як зазначала ФОП Майковська В.П., отримала в травні 2022 року лист Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва" від 01.02.2022.
55.          Колегія суддів Верховного Суду враховує, що відповідно до частини першої статті 87 ГПК України,  показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.
56.          Показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів (частини перга, третя, четверта статті 88 ГПК України).
57.          Водночас, згідно з частиною першою статті 89 ГПК України   свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.
58.          Тобто, згідно з вимогами процесуального Закону виклику судом свідка для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи має передувати долучення до матеріалів справи в строк, встановлений судом для   подання доказів, письмової заяви свідка, підпис якого на заяві посвідчено нотаріусом. Крім цього, такою передумовою є також суперечливість обставин, викладених свідком у заяві, іншим доказам, або наявність у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.
59.          Втім, матеріали цієї справи не місять письмової заяви свідка - ОСОБА_1 , а відтак суд апеляційної інстанції абсолютно підставно виснував про відсутність правових підстав для її виклику в якості свідка, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання ФОП Майковської В.П. відмовив обґрунтовано і законно. Порушень положень ГПК України при вчиненні зазначених дій з боку апеляційного господарського суду не допущено.
60.          Крім цього, з матеріалів справи також вбачається, що від Позивачки та її представника (Єліна І.К.) до суду апеляційної інстанції надходили клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Клопотання Позивачки було обґрунтовано неможливістю прибуття у судове засідання у зв`язку з сімейними обставинами; клопотання ж її представника   - неможливістю прибуття у судове засідання у зв`язку із зайнятістю у судовому засіданні в іншій справі. 
61.          Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що процедура і підстави для відкладення розгляду справи чітко передбачені у статті 202 ГПК України. Пунктом 2 частини першої згаданої статті визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засідання в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. 
62.          При цьому, суд касаційної інстанції враховує, що  відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
63.          Відмовляючи у задоволенні поданих Позивачкою і її представником клопотань суд апеляційної інстанції виходив з того, що підстав для відкладення розгляду цієї справи на іншу дату не було. Суд вказав, що як Позивачка, так і її представник, мали можливість взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в порядку визначеному  статтею 197 ГПК України, однак таким правом не скористалися. Більше того зазначив, що розгляд цієї справи вже відкладався і у попередньому судовому засіданні брав участь представник Позивачки, який підтримав апеляційну скаргу і надав свої пояснення по суті спору. 
64.          Оцінивши здійснені судом апеляційної інстанції дії та наведені ним мотивування, колегія суддів Верховного Суду вважає, що відмова у задоволенні клопотань ФОП Майковської В.П. та її представника про відкладення розгляду справи на іншу дату також була обґрунтованою та законною. Порушень приписів ГПК України в діях апеляційного господарського суду не було, а доводи скаржниці у цій частині є оціночно-суб`єктивними. 
65.          Інші ж доводи ФОП Майковської В.П., зокрема, щодо  оціненої судом апеляційної інстанції копії договору оренди, яку було подано ТОВ "Арт де Лекс", колегія суддів Верховного Суду оцінює критично, адже з урахуванням недоведеності Позивачкою неправильного застосування судами правових норм при вирішенні спору по суті, ці доводи вже не мають ніякого значення для результату вирішення спору та більше стосуються висновків суду апеляційної інстанції щодо способу захисту, які останній навів в якості додаткових аргументів. 
66.          Звідси зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.
67.          З огляду на викладене касаційна скарга Позивачки є необґрунтованою, а оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
68.          Зважаючи на те, що підстава для касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 910/4771/22, відкритого за касаційною скаргою ФОП Майковської В.П. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 і рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2022, з цієї підстави.
69.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
70.          Згідно з положеннями статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
71.          Взявши до уваги викладене, касаційну скаргу ФОП Майковської В.П. в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення і постанову - без змін.
Судові витрати
72.          В порядку приписів статті 129 ГПК України судові витрати за подання касаційної скарги залишаються за скаржницею.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження у справі № 910/4771/22 за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Майковської Вікторії Петросівни в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Майковської Вікторії Петросівни в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 17 травня 2023 року і рішення Господарського суду міста Києва від 22 вересня 2022 року у справі № 910/4771/22 залишити без змін.  
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Міщенко І.С.

Судді                                                                                                      Волковицька Н.О.

                                                                                                            Случ О.В.