ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 640/15485/19  Номер провадження 22-ц/814/1563/23	Головуючий у 1-й інстанції Зуб Г.А.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача – Дряниці Ю.В..,
суддів – Пилипчук Л.І., Триголова В.М..
секретар: Чемерис А.К.
за участю:адвоката Коваля А.М., адвоката Мазепи Г.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2  на рішення Київського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Проперті Групп" про визнання договору відступлення прав за кредитним договором недійсним та скасування рішення державного реєстратора ,-
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Проперті Групп" про визнання договору відступлення прав за кредитним договором недійсним та скасування рішення державного реєстратора. 
В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 03 серпня 2005 року між АТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №88, за умовами якого кредитор надав боржнику грошові кошти в розмірі 210000,00 (двісті десять тисяч) доларів США з кінцевим терміном повернення – 03.08.2015 року. 
Зазначала, що у 2015 році банк подав позов до Московського районного суду м.Харкова про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за вказаним кредитним договором. В процесі розгляду справи до суду звернулась ОСОБА_2 з заявою про заміну сторони у справі, оскільки вважала, що вона є новим кредитором у зобов`язанні, оскільки між нею та ТОВ «Фінанс проперті груп» було укладено договір про відступлення права вимоги №б/н від 02.08.2018 року. 
Позивач вважає, що Договір №б/н від 02.08.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Фінанс Проперті Групп» на момент укладення не відповідав вимогам ЦК України, оскільки за його умовами відповідач, як фізична особа, є кредитором у кредитному договорі, що передбачає порядок виконання зобов`язань в іноземній валюті, що суперечить чинному законодавству України. З огляду на це, до ОСОБА_2 не можуть перейти права кредитора у кредитному договорі №88 від 03.08.2005 року, оскільки остання не є спеціальним суб`єктом, який визначений статтею 1054 ЦК України, як кредитор. 
Крім того, ОСОБА_2 фінансувала ТОВ «Фінанс Проперті Групп», надавши грошові кошти за відступлення їй права грошової вимоги, що є факторинговою операцією, якою фізичні особи займатись не мають права. 
Вважає, що укладений 02.08.2018 року договір відступлення права вимоги за кредитним договором між ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та ОСОБА_2 є договором факторингу та таким, що не відповідає вимогам статтей 203 та 215 ЦК України, оскільки суперечить вимогам ЦК України, а тому є недійсним з моменту укладення.
З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила суд визнати договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року недійсним та скасувати рішення державного реєстратора Дунаєвої О.В., індексний номер: 46703838 від 02.05.2019 року про набуття ОСОБА_2 права власності на предмет Іпотеки на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року та договором іпотеки від 04.08.2005 року, серія та номер: 1279.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2021 року позовні вимоги   ОСОБА_3  задоволено частково.
Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 02.08.2018 укладений в м. Харків між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» та ОСОБА_2 .  В іншій частині позовних вимог  відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ТОВ "Фінанс Проперті Групп" на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору по 192 грн. 10 коп. з кожного.
Рішення районного суду оскаржила відповідач ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу через свого представника.
В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про задоволення позову є безпідставним, оскільки суд залишив поза увагою обставини, що мають істотне значення для справи.
Так, зокрема вважає, що оспорюваний договір не може бути за своєю юридичною природою договором факторингу, оскільки на час відступлення права вимоги від ВАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ТОВ «Фінанс Проперті Групп», банк перебував в стадії ліквідації. 
Зазначав, що місцевий суд невірно витлумачив висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, та не взяв до уваги висновку, викладеного у вказаній постанові.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду – без змін. 
Зазначає, що місцевий судом вірно визначено правову природу договору, укладеного між ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та ОСОБА_2 . 
Також, звертає увагу суду на те, що на момент укладення договору відступлення права вимоги між ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та ОСОБА_2 попередній кредитор - ТОВ «Фінанс Проперті Групп» не перебувало у процедурі ліквідації.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Місцевим судом встановлено, що 03.08.2005 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості та повернення, строкоовсті та платності грошові кошти у розмірі 210000,00 (двісті десять тисяч) доларів США, терміном користування до 03.08.2015 року, відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Згодом додатковим договором №6 до Кредитного договору № 88 від 03.08.2005 року сторони продовжили строк повернення кредитних коштів до 03.08.2025 року.
В забезпечення виконання умов кредитного договору в іпотеку банку, відповідно до Договору іпотеки від 04.08.2005 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом ХНОХО Колядою Т.Г. реєстраційний №1274, передано нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з усіма його приладдями, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО 04.08.2005 року реєстраційний №1274, зареєстрованого в реєстрі правочинів за №751991, згідно із витягом з Державного реєстру правочинів, виданого Колядою Т.Г. приватним нотаріусом ХМНО за №1311509 від 04.08.2005 року. 
Позивач порушувала взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим ПАТ «ВіЕЙБі Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року, за результатами розгляду якого ухвалено рішення від 21.10.2019 про залишення позовних вимог без задоволення.
01.08.2018 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ТОВ «Фінанс Проперті Групп» було укладено Договір №25136 про відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_3 , та Іпотечним договором від 04.08.2005 року.
02.08.2018 року між ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги №б/н, в тому числі за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_3 , та Іпотечним договором від 04.08.2005 року.
Згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Дунаєвої О.В. від 02.05.2019 року ОСОБА_2 набула права власності на предмет іпотеки на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором №88 від 03.08.2005 року та договору іпотеки від 04.08.2005 року, серія та номер:1279.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд вказав, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ, а отже дійшов висновку, що за вказаних обставин договір відступлення права вимоги, укладений між ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та ОСОБА_2 є недійсним
При цьому суд посилався на правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду не вбачала згідно постанови від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).
Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Отже, виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18, провадження № 12-1гс21 наведено правовий висновок, згідно якого, договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначених договором, у якому виникло таке зобов`язання. 
Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови. 
Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.
Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому.
Суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16).
Встановлено, що 01 серпня 2018 року між ПАТ «ВіЕйБІ Банк» та ТОВ «Фінанс Проперті Групп» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронних торгів №UA-EA-2018-05-22-000306-b від 09.07.2018 року було укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно з яким банк відступив товариству свої права вимоги у тому числі і до ОСОБА_3 . Тобто договір було укладено на підставі електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується.
Оскільки за результатами електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується, ТОВ «Фінанс Проперті Групп» набуло право вимоги до позичальника, іпотекодавця і не набуло права здійснювати фінансові операції відносно боржника, тому і відчужувати   ТОВ «Фінанс Проперті Групп» могло лише право вимоги, яке ОСОБА_2 набула на підставі оспорюваного позивачем договору.
У відзиві на апеляційну скаргу наведено доводи про те, що оскільки ТОВ «Фінанс Проперті Групп» не перебував у процедурі ліквідації на момент відступлення права вимоги ОСОБА_2 , то договір відступлення права вимоги укладений на користь фізичної особи є договором факторингу. Зазначені доводи спростовуються правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 761/11546/21 (провадження № 61-4261св22)
У наведеній постанові Верховним Судом вказано, що сторони договору купівлі-продажу майнових прав у процедурі ліквідації банку фактично уклали договір купівлі-продажу права вимоги, сторонами якої можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи.
Положення нормативно-правових актів, які регулюють процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19-ц (провадження № 14-181цс20) зазначила, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи.
Окрім зазначеного, Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі №638/18879/18 (провадження № 61-11179св22) зазначив, що як первісне, так і наступне відступлення права вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансової установи за обставин, коли первісний кредитор (банк) відчужує активи у процедурі ліквідації та позбавлений банківської ліцензії.
З урахуванням наведеного, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки договір про відступлення прав вимоги укладений між ТОВ «Фінанс Проперті Групп» не є договором факторингу, а стороною цього договору могла виступати будь-яка особа.
За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Київського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2021 року – скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Проперті Групп" про визнання договору відступлення прав за кредитним договором недійсним та скасування рішення державного реєстратора - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Повний текст постанови виготовлено 12.07.2023 року.

Суддя-доповідач:                          Ю.В. Дряниця

Судді:                          Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов