ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5437/23 Справа № 186/16/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кривошея С. С. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року                                                                м. Дніпро

       06 липня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Барильської А.П., 
суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,, 
за участю секретаря – Кругман А.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
                                         ОСОБА_1 , 
на ухвалу Першотравенський міський суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -  

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року задоволено частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” та стягнуто з  ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором №227461 від 22 травня 2013 року в сумі 24731,73 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу — 18822,17 грн., заборгованості за відсотками — 5909,56 грн.(а.с.106-111 Том І).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року залишено без змін (а.с.175-183 Том І).
       27 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, де вказує, як на підставу нововиявлених обставин, на те, що 07 липня 2022 року було відкрите виконавче провадження про примусове виконання рішення суду (в/л №186/16/21 від 07.06.2022р.).
       З метою мінімізації витрат за виконавчим провадженням та для розблокування банківських рахунків на початку вересня 2022 року вона вимушена була звернутися до позивача з заявою розглянути питання про можливість погашення боргу з дисконтом, який було стягнуто з неї відповідно до рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області по справі №186/16/21. Щодо прийнятого рішення вона просила позивача направити їй оригінал гарантійного листа.
       27 вересня 2022 року вона отримала лист від позивача, в якому замість гарантійного листа був лист від 22 травня 2020 року про пропозицію здійснити погашення заборгованості з сумою спрощення за тим самим договором. Раніше зазначений лист вона не отримувала. У вказаному листі зафіксована зовсім інша сума заборгованості ніж та, що була зазначена у позовній заяві. Існування зазначеного листа від 22 травня 2020 року позивач не заперечує. Представником позивача навіть було надіслано скрин про направлення цього листа у 2020 році, але докази отримання нею цього листа вона так і не надала. Повторно надіслати їй оригінал гарантійного листа, датованого вереснем 2022 року, представник позивача, з яким вона спілкувалась, категорично відмовився без пояснення причин.
       Отже 27 вересня 2022 року вона довідалася про існування зовсім іншого розрахунку заборгованості, станом на 22 травня 2020 року, за договором №227461 від 22 травня 2013 року, який суттєво відрізняється від обґрунтування ціни позову станом на грудень 2020 року. Така різниця у сумах за пів року не співпадає не арифметично, ні логічно.
       Звертає увагу, що у позовній заяві заявлено позивачем заборгованість за основним боргом у розмірі 18822,17 грн. (грудень 2020 року), а у запереченні на відповідь на відзив зазначено, що банк надає клієнту 10 000,00 грн. (січень 2022 року).
       На думку заявниці, на сьогодні існує декілька різних розрахунків позивача щодо заборгованості за договором №227461 від 22 травня 2013 року, які суттєво відрізняються один від одного.
       Так, 16 березня 2021 року відповідно до ухвали Першотравенського міського суду Дніпропетровської області (справа № 186/16/21 провадження № 2-з/0186/10/21) було задоволено її заяву про забезпечення доказів та витребувано у Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» (ПАТ «АКТАБАНК») виписку про рух грошових коштів по картковому рахунку, відкритому у ПАТ «АКТАБАНК» на ім`я ОСОБА_1 .        Ухвала суду не виконана. Докази нарахування заборгованості суду не надані.
       Отже істотні для справи обставини не були встановлені судом та не були і не могли бути їй відомі, а виписка з рахунку особи, яка відповідає вимогам законодавства та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
       Розрахунок кредитної заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення Банку.
       Позивач зазначав, що заборгованість за кредитним договором нараховувалась ПАТ «АКТАБАНК» і тому в них відсутній розрахунок заборгованості. Первісний кредитор також не надає докази, які підтверджують наявність заборгованості відповідача та її розмір.
       Про вимоги нового кредитора їй стало відомо тільки після відкриття провадження по справі №186/16/21.
       Позивач фактично визнає, що в нього відсутні докази нарахування заборгованості, а отже і розрахунок ціни позову. Лист, який було отримано нею 27 вересня 2022 року, підтверджує, що позивач нараховує заборгованість як йому заманеться, без обґрунтування розрахунку належними доказами.
       Позиція позивача та обґрунтування вимог по справі, починаючи з позовної заяви до заперечень до апеляційної скарги, зводиться до одного, що єдиним підтвердженням існуванням кредитної заборгованості є факт підписання нею договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку та отримання банківської картки, на яку можливе встановлення кредитного ліміту, що не є безумовним доказом надання кредитних коштів та саме використання кредитних коштів держателем картки.
       Також позивач зазначає, що заборгованість за кредитним договором нараховувалась ПАТ «АКТАБАНК» і тому в них відсутній розрахунок заборгованості. Тобто позивач фактично визнає, що в нього відсутні докази нарахування заборгованості, а отже і розрахунок ціни позову не є обґрунтованим.
       Тільки 27 вересня 2022 року вона довідалася про існування іншого (альтернативного) розрахунку заборгованості, враховуючи той факт, що позивачем так і не було надано суду доказів надання Банком та використання нею кредитного ліміту, вважає що доданий лист №002409127-А є підставою для перегляду рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року по справі №186/16/21 за нововиявленими обставинами.
       ТОВ «ФК «ЄАПБ» своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Однією з підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України).
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.
Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в касаційному порядку.
Так з практики Європейського Суду з прав людини вбачається, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава – учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (P0N0MARY0V v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).
Суд першої інстанції вірно дійшов висновків, які узгоджується з викладеним у рішенні ЄСПЛ, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (там само, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
       Суд має забезпечити, наскільки це можливо, справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства (рішення у справах "Нікітін проти Росії" (Nikitin v. Russia), заява № 50178/99, п. 57, ECHR 2004-VIII, та "Савінський проти України" (Savinskiy v. Ukraine), заява № 6965/02).
       Як зазначив Європейський суд з прав людини, повага до принципу верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили закону аналізувалися з особливою пильністю (рішення усправі "Зелінський і Прадель та Гонсалес і інші проти Франції" (ZielinskiandPradal &GonzalezandOthersv.France)).
       Процедура нового розгляду справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження сама по собі не суперечить вимозі щодо юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Правєдная проти Росії" (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, п. п. 2728, рішення від 6 грудня 2005 року у справі "Попов проти Молдови" № 2 (Popov v. Moldova N 2), заява № 19960/04, п. 46). Однак суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.
       Разом з цим судом першої інстанції вірно застосовані п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України та у порівнянні із усталеною судовою практикою Європейського суду з прав людини, якими зазначено, що нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається,з чим погоджується і колегія суддів. 
       Судом першої інстанції вірно встановлено, з чим погоджується і колегія суддів, що посилання заявника на неналежне встановлення та не врахування судом певних обставин щодо невірного розрахунку заборгованості за кредитом при розгляді справи не є нововиявленими обставинами та не можуть бути підставою для скасування судового рішення в порядку ст. 423 ЦПК України, враховуючи також перегляд рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року апеляційною інстанцією та відсутність оскарження цих судових рішень ОСОБА_1 в касаційній інстанції.
       Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що сауд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що обставини, на які посилається заявник  ОСОБА_1 , не є нововиявленими, не спростовують обставини, встановлені на момент розгляду справи судом першої інстанції, яке в касаційному порядку не оскаржувалось, і не можуть бути підставою для скасування судового рішення у порядку його перегляду за нововиявленими обставинами.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини, норми як матеріального, так і процесуального права, які регулюються спірні правовідносини та вірно дійшов висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021року.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не є підставою для задоволення апеляційної скарги.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, а ухвала суду — без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Першотравенський міський суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року– залишити без змін.        
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:                                                        А.П.Барильська 

Судді:                                                                С.А.Зайцева                                                                
                                                                       Ж.І.Максюта