П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/5967/21	

Перша інстанція: суддя Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар – Цибульська Ю.М.,
за участю представника позивача – адвоката Порхун В. М.,
                        представника третьої особи – адвоката  Ляшковіт Т. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 р. у справі № 400/5967/21 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до  Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа   ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов від 08.07.2021, від 09.07.2021 ВП № 65253065, –

                                    ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулась з вищевказаним адміністративним позовом ,у якому просила:
- визнати протиправною та скасувати  постанову відповідача від 08.07.2021ВП № 65253065 про накладення штрафу на позивача в розмірі 3 400,00грн.
- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача  від 09.07.2021 ВП № 65253065 про накладення штрафу на позивача в розмірі 3 400,00грн.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що відповідачем протиправно винесено оскаржувані постанови, без  на те поважних причин. За результатами розгляду цивільної справи № 484/37/20  державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 65253065 за виданим Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області  виконавчим листом № 2/484/421/20 від 21.04.2021, яким  визначено спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні з синами - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 25.06.2021., 26.06.2021., 28.06.2021р.  державним виконавцем складено акти, в яких ззаначено, що боржник не забезпечив побачення  стягувача з дітьми, а 08.07.2021 - повторне невиконання судового рішення, на що відповдіачем винесено відповідно оскаржувані постанови. Позивач вважає, що підстав для винесення таких постанов в державного виконавця не було, оскільки ОСОБА_2 25.06.2021 перебувала на лікарняному, про що повідомила вчасно виконавчу службу та надала до канцелярії Відділу ДВС лікарняний лист. Таким чином, відповідач без поважних на те підстав визначених Законом України "Про виконавче провадження" склав оскаржувані постанови. 
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що він діяв в межах та в спосіб визначений Законом України "Про виконавче провадження" та згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень.  Позивачем не надано до Відділу ДВС жодного належного доказу з зазначенням поважності причин не виконання боржником судового рішення у справі № 484/37/20.
Третя особа - ОСОБА_1 надав пояснення до позову, в яких вказав про необґрунтованість позовних вимог. ОСОБА_3 зазначив, що позивачем жодного разу не було виконано рішення суду та не було надано побачення з неповнолітніми дітьми, тому в задоволенні вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 14 червня 2023 року  позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП   НОМЕР_1 ) до Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (пров. Бебюш Капон, 16, м.Первомайськ, Миколаївська область, 55213, код ЄДРПОУ  34003707) задовольнив. 
Визнав протиправною та скасував постанову Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)  від 08.07.2021 ВП № 65253065 про накладення на ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафу в розмірі 3 400,00грн.
Визнав протиправною та скасував  постанову Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)  від 09.07.2021 ВП № 65253065 про накладення на ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 )  штрафу в розмірі 3400,00грн.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (пров. Бебюш Капон, 16, м.Первомайськ, Миколаївська область, 55213, код ЄДРПОУ  34003707) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП   НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі  1816,00грн. сплачений квитанцією від 21.07.2021 за № 37882356-1.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
-          суд належним чином не впевнився про відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених ст.205 КАС України, в т.ч. що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, наявні клопотання про розгляд справи без участі чи за відсутності сторони, в результаті чого не з`явились, що надало процесуальної можливості суду та /або права розглянути справу у письмовому провадженні, про що зазначено в ч.9 ст.205 КАС України;
-   суд першої інстанції не надав належної оцінки таким обставинам, які мають значення для справи, належного обґрунтування, а саме чи дійсно в даній справі у позивача були такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Тобто, по суті, поважність причин невиконання судового рішення повинна оцінюватися у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило боржнику виконати судове рішення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 23.04.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного Bідділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Горбулінською Лідією Олександрівною винесено постанову про відкриття виконавчого № 65253065.
Виконавче провадження відкрито з виконання виконавчого листа №2/484/421 /20 від 21.04.2021, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області яким визначено cпociб участі ОСОБА_1 у спілкуванні з синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щоп`ятниці з 16 до 20 години та щосуботи з 10 до 20 години та надати право на побачення з дітъми у день їх народження - 02 червня, а також у святкові дні 01 січня, 01 травня, 28 червня, 14 жовтня з 10 до 14 години за місцем проживания батька по АДРЕСА_2 .
25.06.2021 у канцелярії Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби представником Жигалюк О.В. зареєстровано клопотання про відкладення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 65253065, оскільки ОСОБА_2 не мала змоги виконати рішення суду та надати ОСОБА_1 неповнолітніх дітей,  оскільки хворіла та перебувала на лікарняному, що підтверджувалося листком непрацездатності від 24 червня 2021 року із відміткою до 28 червня 2021 року (включно). Такий лікарняний лист був долучений до матеріалів виконавчого провадження.
25.06.2021 у канцелярії Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби представником Жигалюк О.В. зареєстровано клопотання у якому запитувалося, який cпociб та порядок виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2020 у справі №484/37/20, провадження 2/484/421/20, враховуючи те, що ОСОБА_2 xвopiє та перебувас на лікарняному з 24.06.2021. Як стверджує позивач, відповідь на таке клопотання у визначений законом строк вона не отримала.
25.06.2021, 26.06.2021 та 28.06.2021 державний виконавець Горбулінська Л.О. склала акти, в яких зазначила, що боржник не забезпечив побачення  стягувача з дітьми. 
08.07.2021 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу за повторне невиконання рішення без поважних причин на ОСОБА_2 у pозмipi 3 400 грн.
09.07.2021 державним виконавцем  винесено постанову про накладення штрафу за повторне невиконання рішення без поважних причин на ОСОБА_2 у pозміpi 3 400 грн.
Не погодившись з таким постановами, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено поважність причин невиконання судового рішення у справі № 484/37/20 за виданим Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області виконавчим листом № 2/484/421/20 від 21.04.2021 саме лікарняним листом (листом непрацездатності) від 24.06.2021, а тому оскаржувані позивачем постанови винесені державним виконавцем безпідставно та неправомірно.
Проте із таким висновком суду погодитись не можна з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень, інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів i ociб, що спрямовані на примусове виконання рішень i проводиться на підставах, у межах повноважень та у cпociб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на пiдставi судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, piшень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів то до примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно i в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження мав право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових ociб у випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною 6 статті 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
За рішенням про встановлення побачення з дитиною, державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Відповідно до частини першої та другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного  частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У paзi невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до статті 64-1 Закону № 1404-VІII виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У paзi невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у poзмipi, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному pозмipi, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України о суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника управі керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, нередбачені цим Законом.
Згідно із статтею 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, шо зобов`язує боржника виконати певні дії та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному poзмipi та звертається до органів судового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального проавопорушення.
Порядок виконання судових рішень також визначений Інструкцією з організації  примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 (далі - Інструкція № 512/5).
Розділом IX Інструкції № 512/5 наведено порядок виконання рішень немайнового характеру, у тому числі рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною.
Відповідно до пункту 5 розділу IX Інструкції № 512/5 якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надсилання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви  (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місці проведення побачення стягувача з дитиною.
Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторони виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.
Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у викликі час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.
Згідно з п.п. 8, 9 розділу IX Інструкції № 512/5 державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.
У paзi повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону №1404-VIII.
При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у poзмipi, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону7 №1404-VIII.
Так, суд першої інстанції вирішуючи спір по суті позовних вимог , з урахуванням позиції Верховного Суду викладеної у постановах від 31 березня 2020 року у справі № 640/11079/19, від 20 травня 2021 року у справі № 420/5465/18 зазначив, що накладаючи штраф на боржника за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) i в чому причина невиконання такого судового рішення.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції виснував, що позивачем підтверджено поважність причин невиконання судового рішення у справі № 484/37/20 за виданим Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області виконавчим листом № 2/484/421/20 від 21.04.2021 саме лікарняним листом (листом непрацездатності) від 24.06.2021, а тому оскаржувані позивачем постанови винесені державним виконавцем безпідставно та неправомірно.
Проте з таким висновком суд погодитись не можна, з огляду на таке.
Так, Верховний Суд у постанові від 20 травня 2021 року у справі № 420/5465/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин i змісту зобов 'язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, i подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналізуючи наведені положення Закону №1404 в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Водночас, поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
За приписами частини 1 статті 72 та статті 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
У відповідності до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Також, суд, відповідно до статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так, у справі що розглядається суд першої інстанції вважав достатнім доказом поважності причин не виконання рішення суд наявність листка лікарняним листом (листом непацездатності) від 24.06.2021.
Відповідно до матеріалів справи листок непрацездатності від 24.06.2021 продовжений включно до 28.06.2021, 02.07.2021, 05.07.2021, 10.07.2021, виданий на ім`я позивачки, яка лікувалася амбулаторно (а.с.13,т.1)
Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами.
Щодо  амбулаторного лікування, то колегія суддів зазначає, що амбулаторна спеціалізована медична допомога - це допомога, яку пацієнт отримує без госпіталізації до лікарні (див. ст. 35-1 Закону України «Про внесення змін до Основ законодавства України про охорону здоров`я щодо удосконалення надання медичної допомоги  від 7 липня 2011 року N 3611-VI),  що спростовує посилання позивача на неможливість виконання рішення про встановлення побачення з дитиною.
Отже, колегія суддів вважає, що листок непрацездатності від 24.06.2021 не є достатнім доказом того, що позивачка, у відповідний період часу, не могла вчиняти активних дій в силу особливості перебігу захворювання хвороби (підтвердженої медичними діагнозом та відповідною документацією), відповідно цей доказ не є достатнім, щоб стверджувати про поважність причин не виконання судового рішення.
Крім того, судовим рішенням (справа № 484/37/20, провадження № 2/484/421/20) не передбачено, що спілкування батька - ОСОБА_1 з дітьми повинно відбуватися обов`язково за присутності матері, або іншої особи. Відтак, це додатково свідчить про те, що хвороба матері, в т.ч. яка лікується амбулаторно, не може бути визнана обставиною, яка є поважною причиною невиконання судового рішення.
Так, у рішенні суду по справі № 484/37/20 зазначено, що: «Вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування ОСОБА_2 з малолітніми синами, суд приймає до уваги вік дітей, стосунки, які склалися між сторонами (неприязні відносини один до одного, сварки між собою в присутності дітей, що впливає на останніх негативно та порушує їх інтереси, не забезпечує їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася, що підтверджено сторонами в судовому засіданні), дійшов висновку про те, що визначення місця спілкування ОСОБА_2 з синами не повинно перешкоджати його особистому спілкуванні з дітьми за місцем його проживання без присутності матері хоча б раз на тиждень, що буде відповідати і найкращим інтересам дітей та не буде завдавати шкоди їх здоров`ю та розвитку».
Крім того, згідно клопотання боржника за ВП - ОСОБА_2 від 28.04.2021, за вхідним номером від 28.04.2021 № 6015, повідомила, що на виконання судового рішення, вона, її чоловік або інші довірені особи будуть надавати дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 за місцем їх реєстрації ( АДРЕСА_3 ) - (клопотання знаходиться в матеріалах ВП).
Контраргументів з цього приводу представник позивачки не надав.
Додатково колегія суддів зазначає, що із матеріалів виконавчого провадження убачається, що державним виконавцем також було складено акти від 30.04.2021, від 01.05.2021, від 07.05.2021 та від 08.05.2021, у яких зазначено, що боржником не забезпечено присутність дітей за адресою третьої особи.
Установивши, що судові рішення боржником не виконуються без поважних причин, державним виконавцем, з урахуванням приписів статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про накладення штрафу від 17.05.2021 ВП №65253065.
До того ж, апеляційний суд бере до уваги постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 по справі № 400/4110/21 якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2    до Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 17.05.2021 ВП № 65253065 (про накладення штрафу від 17.05.2021ВП №65253065 за невиконанням рішення суду без поважних причин).
Колегія суддів констатує, що за наслідками офіційного з`ясування фактичних обставин справи колегією суддів установлено, що визначений статтею 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" алгоритм дій державним виконавцем дотримано.
За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
Невжиття належних заходів для виконання судових рішень стосовно дітей, є наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців органів опіки та піклування. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, яким було встановлено домовленості про побачення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» від 24 липня 2018 року, заява № 25612/12 пункт 46; у справі  «Швець проти України», заява № 22208/17, пункт 38, від 23 липня 2019 року, у справі «Бондар проти Україна», заява № 7097/18, пункт 36, від 17 грудня 2019 року, та рішення у справі  «Ген та інші проти України»  від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 68).
Суд при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень Європейського суду з прав людини, який неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагополучною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ("Neulinger and Shuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява N 41615/07, "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року, заява N 10383/09). Так, Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі "Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії" ([ВП], заява N 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): "п.136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, "відновити" сім`ю [рішення у справі "Гнахоре проти Франції", заява N 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-IX]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Ельсхольц проти Німеччини", [ВП], заява N 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі "Марсалек проти Чехії", заява N 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)".
З приводу вказаних обставин суд зазначає, що Конституцією України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою (частина 3 статті 51).
Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-ІІІ від 26 квітня 2001 року передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 р. у справі № 400/5967/21 – скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного ОСОБА_2  – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
          Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 22 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	С.Д. Домусчі    Г.В. Семенюк