Ухвала
 
26 липня 2023 року
м. Київ
 
справа № 642/5785/20
провадження № 61-10986ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду                   м. Харкова від 16 лютого 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживачів.
 
В обґрунтування позову зазначала, що 26 липня 2020 року придбала білу сукню розміру «М» вартістю 3 999,00 грн у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований на АДРЕСА_1 . З куточка споживача в магазині їй стало відомо, що ОСОБА_3 як ФОП здійснює роздрібну торгівлю одягом у вказаному магазині та керує діяльністю магазину. Оглянувши товар на місці, вона здійснила оплату сукні банківською карткою за допомогою терміналу. Після детального огляду та примірки сукні вдома виявила, що сукня не задовольняє її за розміром та фасоном, у зв`язку з чим вирішила повернути придбаний товар.
 
29 липня 2020 року звернулася до магазину з вимогою про поверненням товару, однак їй було відмовлено з підстав необхідності надання саме чека з терміналу. Однак, такий чек їй не видавався, їй надали лише товарний чек № 012-000331.
 
В подальшому вона звернулася до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з метою отримання копії чека терміналу, на що у банку їй надали виписку за картковим рахунком, в якій зазначено про сплату нею грошових коштів відповідачу за придбання сукні. В усній формі в магазині їй запропонували звернутися через кілька днів з питанням повернення товару, коли керуюча ОСОБА_3 буде в магазині.
 
03 серпня 2020 року вона письмово звернулася до магазину із заявою про повернення товару та видачу сплачених коштів, проте така заява залишилася без задоволення.
 
Вказувала, що внаслідок порушення відповідачкою її прав змінився її звичний спосіб життя, оскільки вона була змушена неодноразово звертатися з вимогами до відповідачки щодо повернення товару, витрачаючи свій час. Просила врахувати, що вона перебуває у стані вагітності, тому вважає співмірним стягнення із відповідачки 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з відсутністю спеціальних знань, вона звернулась за правовою допомогою, вартість якої складає 6 670,00 грн, яку вона також просила стягнути з відповідача.
 
Враховуючи викладене, просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 3 999,00 грн, 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди та                  6 670,00 грн витрат на правову допомогу.
 
Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 16 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, позов ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 , ФОП                       ОСОБА_1 про захист справ споживачів задоволено частково. Стягнуто із  ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі                  3 999,00 грн та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачка надала належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог. Придбаний у відповідачки товар не використовувався, його товарний вид та споживчі властивості збережені. Закон надає споживачу право на обмін товару належної якості протягом                        14-ти днів, не рахуючи дня купівлі.
 
24 липня 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 лютого                  2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 липня 2023 року,               в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є захист прав споживача шляхом повернення грошових коштів за придбаний товар та відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 13 999,00 грн, що є меншим, ніж дві п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (671 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною. 
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи                         від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Враховуючи те, що касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394                          ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 лютого               2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 липня 2023 року                у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний