ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України
04 вересня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/3044/23
Головуючий у першій інстанції – Маринченко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/936/23
Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді Шитченко Н.В.,
суддів Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛОТ»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОТ» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОТ» про стягнення трьох процентів річних, втрат від інфляції та моральної шкоди,

                                         У С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «ЛОТ», в якому просила стягнути з відповідача на її користь три відсотки річних за період з 01 вересня 2020 року по 01 лютого 2023 року у розмірі 11 008,377 грн, 69 211,45 грн інфляційних за період з 01 вересня 2020 року по 01 лютого 2023 року, 75 485 грн у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, 4 294,40 грн судового збору та 12 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що з 2018 році ОСОБА_1 була власницею автомобіля марки «Honda», модель «CIVIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 . На початку вересня 2020 року позивачці стало відомо, що   автомобіль відчужено без її відома на користь ОСОБА_2 та присвоєно новий реєстраційний номер НОМЕР_2 . За даним фактом порушено кримінальне провадження та внесено відомості до ЄРДР за № 12020275010001209 від 20 вересня 2020 року. Під час проведення досудового розслідування виявлено договір комісії № 4183 від 26 серпня 2020 року та додаток до нього, акт № 418 від 26 серпня 2020 року, договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4183 від 26 серпня 2020 року та угоду про купівлю-продаж із третіми особами від 26 серпня 2020 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2022 року визнано недійсним договір комісії № 4183 від 26 серпня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛОТ», а також додаток до нього № 2 Акт № 4183 від 26 серпня 2020 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2022 року визнано недійсним договір купівлі-продажу № 4183 від 26 серпня 2020 року.
Позивачка зазначала, що не отримувала від ТОВ «ЛОТ» 151 573 грн за продаж транспортного засобу, відповідач користується з 26 серпня 2020 року коштами, отриманими від ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, вважає, що відповідач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦПК України зобов`язаний відшкодувати їй три відсотки річних та інфляційні втрати за період з 01 вересня 2020 року по 01 лютого 2023 року. 
За доводами позову протиправна поведінка ТОВ «ЛОТ», що підтверджено рішеннями Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2022 року у справі № 750/3946/22 та від 13 грудня 2022 року у справі № 750/6296/22, призвела до зміни звичного ритму життя ОСОБА_1 ,  додаткових матеріальних витрат на відновлення майнового права позивачки, а отже, відповідач має відшкодувати їй моральну шкоду у сумі 75 485 грн.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ЛОТ» на користь ОСОБА_1 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «ЛОТ» на користь ОСОБА_1 49,98 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 385,20 грн витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЛОТ» 4 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , ТОВ «ЛОТ» подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду частково незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати в частині вирішених  позовних вимог про стягнення з ТОВ «ЛОТ» трьох відсотків річних за період з 01 вересня 2020 року по 01 лютого 2023 року в сумі 11 008,77 грн, 69 211,45 грн інфляційних за період з 01 вересня 2020 року по 01 лютого 2023 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці вимоги задовольнити. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не надав обґрунтовану оцінку тій обставині, що ТОВ «ЛОТ» поза волею власниці продало ОСОБА_2 автомобіль  за 151 573 грн. З дня продажу транспортного засобу ОСОБА_1 перестала володіти власністю, не отримавши від ТОВ «ЛОТ» кошти у сумі 151 573 грн за продаж. 
ОСОБА_1 зазначає, що статтю 625 ЦК України розміщено в розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а отже, її дія поширюється на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. 
Заявниця указує, що має право на відшкодування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, оскільки поза її волею відбулося відчуження належного на праві власності транспортного засобу.
У наданому на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відзиві ТОВ «ЛОТ», вважаючи апеляційну скаргу позивачки необґрунтованою, просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду – залишити без змін.
ТОВ «ЛОТ» указує на те, що заявницею не надано доказів на підтвердження здійснення розрахунків між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛОТ» чи доказів отримання товариством грошових коштів, що належним чином оцінено та відображено у оскаржуваному рішенні Деснянського районного суду м. Чернігова.
В апеляційній скарзі ТОВ «ЛОТ», вважаючи частково рішення суду першої інстанції незаконним, просить його скасувати в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди і розподілу судових витрат та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні  позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ТОВ «ЛОТ» зводяться до того, що позивачкою не надано доказів наявності вини ТОВ «ЛОТ», що є обов`язковою умовою для притягнення до відповідальності та відшкодування моральної шкоди, оскільки кримінальне провадження не завершено, вину ТОВ «ЛОТ» не встановлено, кінцевим вигодонабувачем правочинів є донька позивачки ОСОБА_2 , отже суд першої інстанції, порушуючи ст. 89 ЦПК України, прийшов до помилкових висновків про можливість часткового задоволення вимог позивачки.
У наданому відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Водолагін С.М., вважаючи апеляційну скаргу ТОВ «ЛОТ» необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Доводи відзиву зводяться до незгоди з твердженнями ТОВ «ЛОТ» про відсутність підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки поза волею останньої відбулось відчуження належного позивачці на праві власності автомобіля.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , ТОВ «ЛОТ» належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ЛОТ» трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, указавши, що ОСОБА_1 не передавала відповідачу грошових коштів.
Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з доведеності факту завдання ТОВ «ЛОТ» позивачці моральної шкоди. Районний суд, врахувавши характер страждань, які зазнала позивачка, їх тривалість, вимушені зміни в життєвих стосунках, а також принципи розумності, справедливості та співмірності, вважав 5 000 грн належною компенсацією понесених душевних страждань.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, що у 2018 році ОСОБА_1 придбала автомобіль марки «Honda», модель «CIVIC», синього кольору з темним капотом, 2006 року випуску, номер кузова (рами), шасі IHGFA НОМЕР_3 , р.д.н. НОМЕР_1 .
Відповідно до копії договору комісії № 4183 від 26 серпня 2020 року комітент ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , виданий Новозаводським ВМ УМВС України в Чернігівській області, 24 січня 1997 року з однієї сторони та комісіонер: ТОВ «ЛОТ», податковий номер 22820040, адреса: м. Чернігів, проспект Миру, б. 49-а, оф. 902 в особі директора Рудницької І.В., що діє на підставі Статуту, з другої сторони, уклали Договір про те, що Комітент доручає, а Комісіонер зобов`язується за винагороду здійснити за рахунок Комітента від свого імені продаж транспортного засобу (надалі ТЗ) переданого на комісію, а саме: «Honda» модель «CIVIC» СЕДАН -В 2006 року випуску, синього кольору, номер кузова (рами), шасі НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ: номер НОМЕР_7 від 05 травня 2018 року. Вартість КТЗ 151 573 грн (а.с. 54-55).
Згідно із копією акту приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером від 26 серпня 2020 року №4183, ОСОБА_1 передала ТОВ «ЛОТ» транспортний засіб «Honda» модель «CIVIC» СЕДАН-В 2006 року випуску, номер кузова (рами), шасі IHGFA НОМЕР_3 для реалізації (а.с. 56).
Відповідно до копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4183 від 26 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «ЛОТ», в особі директора Рудницької І.В. та ОСОБА_2 , ТОВ «ЛОТ» продав ОСОБА_2 транспортний засіб «Honda», модель «CIVIC», СЕДАН–В, 2006 року випуску, синього кольору, номер кузова (рами), шасі НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ: номер НОМЕР_7 від 05 травня 2018 року за ціною 151 573 грн (а.с. 57).
Відповідно до копії витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань 20 вересня 2020 року зареєстровано заяву потерпілої ОСОБА_1 за фактом вчинення самоправства її донькою ОСОБА_2 щодо автомобіля «Honda» CIVIC НОМЕР_2 , що належить заявниці (номер кримінального провадження 12020275010001209).
У рамках кримінального провадження, постановою 12020275010001209 дізнавача ВД Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області від 01 лютого 2022 року призначено судову почеркознавчу експертизу.
Відповідно до висновку експерта від 08 лютого 2022 року № СЕ-19/12522/1117-ПЧ:
1. Досліджуваний підпис у графі «Передав (Відповідальна особа)», який розміщений у АКТІ приймання передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери між суб`єктами господарювання (його філією) та уповноваженим дилером № 4183 від 26 серпня 2020 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою;
2. Досліджуваний підпис у графі «м.п.(Підпис)», який розміщений у договорі комісії № 4183 від 26 серпня 2020 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою;
3. Досліджувані підписи у графах « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_1 » (прізвище, ініціали, підпис), які розміщені у АКП технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № НОМЕР_8 від 26 серпня 2020 року, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Наведені обставини викладені у рішенні Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2022 року у справі № 750/3946/22, яким задоволено позов ОСОБА_1 , визнано недійсним Договір комісії № 4183 від 26 серпня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛОТ» та додаток до нього № 2 Акт № 4183 від 26 серпня 2020 року. Рішення набрало законної сили (а.с. 38-41).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2022 року у справі № 750/6296/22, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4183 від 26 серпня 2020 року та угоду № 4183 про купівлю-продаж із третіми особами від 26 серпня 2020 року (а.с. 17-20).
Звернувшись з цим позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на неотримання від ТОВ «ЛОТ» 151 573 грн за продаж автомобіля, користування товариством з 26 серпня 2020 року коштами отриманими від  ОСОБА_2 за його відчуження, просила, керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягнути з ТОВ «ЛОТ» на її користь три відсотки річних в сумі 11 008,77 грн, 69 211,45 грн інфляційних втрат, а також спричинену протиправною поведінкою відповідача моральну (немайнову) шкоду у сумі 75 485 грн.
За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц.
Матеріалами справи підтверджено, що у 2018 році ОСОБА_1 придбала автомобіль марки «Honda», модель «CIVIC», синього кольору з темним капотом, 2006 року випуску, номер кузова (рами), шасі IHGFA НОМЕР_3 , р.д.н. НОМЕР_1 .
26 серпня 2020 року між ОСОБА_1 (комітент) та ТОВ «ЛОТ» (комісіонер) укладено договір комісії № 4183, за яким Комітент доручає, а Комісіонер зобов`язується за винагороду здійснити за рахунок Комітента від свого імені продаж транспортного засобу (надалі ТЗ) переданого на комісію, а саме: «Honda», модель «CIVIC» СЕДАН-В, 2006 року випуску, синього кольору, номер кузова (рами), шасі IHGFA НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ: номер НОМЕР_7 від 05 травня 2018 року. Вартість КТЗ 151 573 грн (а.с. 54-55).
26 серпня 2020 року, на підставі акту приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером № 4183, ОСОБА_1 передала ТОВ «ЛОТ» транспортний засіб «Honda», модель «CIVIC» СЕДАН-В, 2006 року випуску, номер кузова (рами), шасі IHGFA НОМЕР_3 для реалізації (а.с. 56).
Того ж дня, між ТОВ «ЛОТ» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4183, за яким ТОВ «ЛОТ» продав ОСОБА_2 транспортний засіб «Honda», модель «CIVIC», СЕДАН–В, 2006 року випуску, синього кольору, номер кузова (рами), шасі НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ: номер НОМЕР_7 від 05 травня 2018 року за ціною 151 573 грн (а.с. 57).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2022 року у справі № 750/3946/22, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «ЛОТ» про визнання недійсним правочину. Визнано недійсним договір комісії № 4183 від 26 серпня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛОТ» та додаток до нього № 2 Акт № 4183 від 26 серпня 2020 року (а.с. 38-41). Вирішуючи даний спір, суд установив, що оспорюваний правочин та додаток до нього не підписувала  ОСОБА_1 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2022 року у справі № 750/6296/22, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ТОВ «ЛОТ», ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4183 від 26 серпня 2020 року та угоду № 4183 про купівлю-продаж із третіми особами від 26 серпня 2020 року (а.с. 17-20). Ухвалюючи таке рішення, суд зазначив, що воля ОСОБА_1 , власника транспортного засобу «Honda», модель «CIVIC», СЕДАН–В, 2006 року випуску, синього кольору, номер кузова (рами), шасі НОМЕР_6 , не була спрямована на укладення з ТОВ «ЛОТ» договору комісії, а отже, вчинений комісіонером договір купівлі-продажу транспортного засобу від власного імені і інтересах комітент є недійсним з підстав дефекту волі продавця на підставі ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки указана норма передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Районний суд правильно встановив і доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, що між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛОТ» не існувало зобов`язальних правовідносин, грошові кошти відповідачу позивачка не передавала.
Аргументи апеляційної скарги про те, що з 26 серпня 2020 року ТОВ «ЛОТ» користується коштами, отриманими за продаж належного позивачці автомобіля, не є підставою для стягнення з відповідача на користь позивачки трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 не являється кредитором у грошовому зобов`язанні, відповідальність за прострочення виконання якого передбачає наведена стаття.
Твердження заявниці про те, що дія положень статті 625 ЦК України поширюється на всі зобов`язання, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки між позивачкою та ТОВ «ЛОТ» не існувало зобов`язальних правовідносини, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом про визнання недійсними договору комісії № 4183 від 26 серпня 2020 року та додатку до нього № 2 Акт № 4183 від 26 серпня 2020 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що факт підписання ТОВ «ЛОТ» та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу № 4183 від 26 серпня 2020 року підтверджує отримання ТОВ «ЛОТ» коштів в сумі 151 573 грн, не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки зазначені кошти належали ОСОБА_2 , а не позивачці, отже, не є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦПК України. 
Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з ч. 2 ст. 216 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.  
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2022 року у справі № 750/3946/22, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «ЛОТ» про визнання недійсним правочину. Визнано недійсним договір комісії № 4183 від 26 серпня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛОТ» та додаток до нього № 2 Акт № 4183 від 26 серпня 2020 року (а.с. 38-41). Судом установлено, що оспорюваний правочин та додаток до нього ОСОБА_1 не підписувала.
Отже, судовим рішенням встановлено, що всі істотні умови оспорюваного правочину з ТОВ «ЛОТ» позивачка не погоджувала, її волевиявлення як учасника правочину на його укладення відсутнє і, відповідно, вона не може відповідати як комітент.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2022 року у справі № 750/6296/22, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ТОВ «ЛОТ», ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4183 від 26 серпня 2020 року та угоду № 4183 про купівлю-продаж із третіми особами від 26 серпня 2020 року (а.с. 17-20). Ухвалюючи таке рішення, суд зазначив, що воля ОСОБА_1 , власника транспортного засобу «Honda», модель «CIVIC», СЕДАН–В, 2006 року випуску, синього кольору, номер кузова (рами), шасі НОМЕР_6 , не була спрямована на укладення з ТОВ «ЛОТ» договору комісії, а отже, вчинений комісіонером договір купівлі-продажу транспортного засобу від власного імені і в інтересах комітента є недійсним з підстав дефекту волі продавця на підставі ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України.
Беручи до уваги наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач з боку відповідача зазнала порушення майнового права, в судовому порядку визнала недійсними правочини, що вимагало від неї додаткових зусиль в організації повсякденного життя та змін у побуті, у зв`язку з чим понесла моральні страждання. Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги ТОВ «ЛОТ» про відсутність вини відповідача, як обов`язкової умови для притягнення до відповідальності та відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції не посилався на положення ст. 1167 ЦК України. 
Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди у сумі 5 000 грн, яку належить стягнути на користь позивачки, суд першої інстанції вірно виходив із засад розумності та справедливості, а також врахував характер страждань, які зазнала позивчка, їх тривалість, вимушені зміни в життєвих стосунках. 
Перевіряючи доводи ТОВ «ЛОТ» щодо незгоди з проведеним судом першої інстанції розподілом судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. 1 ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: «суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами».
У інших постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.
Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснював адвокат Водолагін С.М. на підставі договору № 03 про надання професійної правової допомоги від 20 лютого 2023 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 01 березня 2023 року серії СВ № 1042319 (а.с. 21, 24). 
При подачі позову ОСОБА_1 просила стягнути на її користь 12 000 витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження чого надано квитанцію до прибуткового касового ордеру серії С № 01 від 20 лютого 2023 року (а.с. 22).
У відзиві на позовну заяву представник ТОВ «ЛОТ» - адвокат Губа І.В. просив відмовити ОСОБА_1 у відшкодуванні 12 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката (а.с. 59-61).
Представництво інтересів ТОВ «ЛОТ» у суді першої інстанції здійснював адвокат Губа І.В. на підставі договору № 001 про надання правової допомоги від 16 березня 2023 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 28 березня 2023 року серії СВ № 1049214 (а.с. 62-65, 67).
Відповідач просив стягнути із ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16 684 грн, на підтвердження чого надано платіжну інструкцію № 2263 від 15 травня 2023 року (а.с. 100).
Відповідно до акту наданих послуг № 1 від 28 березня 2023 року, укладеного між Адвокатським бюро «Івана Губи» та ТОВ «ЛОТ», надано наступні послуги за перід з 16 березня по 28 березня 2023 року: 1) письмова консультація з посиланням на норми права вартістю 1 500 грн; 2) правовий аналіз правочину – 1 500 грн; 3) виїзд поза робоче місце адвоката (2 х 50% прожиткового мінімуму для працездатниб/год) – 2 684 грн; 4) ознайомлення з матеріалами справи № 750/6296/22, №750/3946/22 – 1 000 грн; 5) складання та направлення відзиву на позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у справі № 750/3044/23 – 5 000 грн, а всього 11 684 грн (а.с. 68).
Відповідно до акту наданих послуг № 2 від 15 травня 2023 року, укладеного між Адвокатським бюро «Івана Губи» та ТОВ «ЛОТ», надано наступні послуги: участь у суді першої інстанції вартістю 5 000 грн (а.с. 99).
У відповіді на відзив на позовну заяву представник ОСОБА_1 – адвокат Водолагін С.В. заперечував проти стягнення на користь ТОВ «ЛОТ» витрат на правничу допомогу адвоката, вважаючи такий розмір надмірним та необґрунтованим (а.с. 85-87).
Зважаючи на прийняте районним судом рішення, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 на 3,21%, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ТОВ «ЛОТ» на користь ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених вимог 385,20 грн витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, а також 49,98 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЛОТ» 4 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу не оскаржується ні ОСОБА_1 , ні ТОВ «ЛОТ», тому на підставі ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв`язку з чим апеляційні скарги ОСОБА_1 , ТОВ «ЛОТ» слід залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2023 року –  без змін. 
Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , ТОВ «ЛОТ» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2023 року залишено без задоволення, належить поновити дію цього рішення, зупиненого ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 24 липня 2023 року.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                         П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОТ» залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2023 року – без змін.
Поновити дію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2023 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:                                                                      Н.В. Шитченко

Судді:                                                                               О.Є. Мамонова

                                                                                          О.І. Онищенко