СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року                                          м. Харків                        Справа № 905/1030/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М., суддя  Лакіза В.В.,
за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І., 
за участю: 
кредитора (апелянта) – Рабчун Р.О. – на підставі довіреності від 15.05.2023р. №168; 
боржника – Кобук Р.А. – на підставі ордеру серії АІ№1332561 від 12.01.2023р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Таскомбанк”, м.Київ, (вх. №1038 Д/2) на ухвалу господарського суду Донецької області від 25.04.2023р.  у справі №905/1030/22 (суддя Кротінова О.В., постановлену в м.Харків, дата складення повного тексту – 01.05.2023р.) 
за заявою Акціонерного товариства “Таскомбанк”, м.Київ,
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг”, м.Костянтинівка Донецької області,
про відкриття провадження у справі про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.04.2023р. у справі №905/1030/22 відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг” за заявою Акціонерного товариства “Таскомбанк” №25585/70.1 від 15.12.2022р. (з урахуванням заяви б/н від 09.02.2023) про відкриття провадження у справі про банкрутство; залишено без розгляду вирішення питання про прийняття та подальше врахування доказів, поданих Акціонерним товариством “Таскомбанк” із клопотанням б/н від 27.03.2023р.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг” на підставі абзацу 1 частини 6 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, місцевий господарський суд виходив з того, що обставини викладені боржником у відзиві на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство свідчать про наявність спору про право щодо таких вимог ініціюючого кредитора.
Акціонерне товариство “Таскомбанк” з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 25.04.2023р. у справі №905/1030/22 та прийняти нове рішення, яким заяву Акціонерного товариства “Таскомбанк” про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг” задовольнити в повному обсязі.
Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 25.04.2023р. у справі №905/1030/22.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд дійшов до передчасного висновку про наявність існування між ініціюючим кредитором та боржником спору про право, оскільки Акціонерне товариство “Таскомбанк” не відступало свого права вимоги на користь інших осіб, відсутнє судове рішення про визнання кредитного договору недійсним або погашеним.
На думку апелянта, при вирішенні питання про відкриття провадження чи відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство господарський суд першої інстанції не вчинив дії, передбачені статтею 39 Кодексу України з процедур банкрутства, а лише обмежився посиланнями на правову оцінку, надану судами під час розгляду справи №905/1029/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання”, що свідчить про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.06.2023р. поновлено Акціонерному товариству “Таскомбанк” строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 25.04.2023р. у справі №905/1030/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Таскомбанк” на ухвалу господарського суду Донецької області від 25.04.2023р. у справі №905/1030/22; встановлено сторонам у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; призначено справу до розгляду на 05 липня 2023р. о 14:30 годині. 
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2023р., у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Мартюхіної Н.О., для розгляду справи №905/1030/22 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.
30.06.2023р. представником боржника подано до апеляційного господарського суду заяву про розмір витрат на професійну правничу допомогу (вх.№7588), в якій повідомляє, що докази на підтвердження витрат на правову допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення Східним апеляційним господарським судом відповідного судового рішення.
04.07.2023р. боржником подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№7762), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства “Таскомбанк”, ухвалу господарського суду Донецької області від 25.04.2023р. у справі №905/1030/22 залишити без змін.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2023р. оголошено в судовому засіданні перерву до 10:00 години 09 серпня 2023 року; задоволено клопотання представників Акціонерного товариства “Таскомбанк” та Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг” про участь у судовому засіданні 09 серпня 2023р. у справі №905/1030/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення – підсистеми "Електронний суд".
02.08.2023р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення (вх.№9067).
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2023р., у зв`язку із відпусткою судді   Бородіної Л.І., для розгляду справи №905/1030/22 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 09.08.2023р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 25.04.2023р. у справі №905/1030/22 та прийняти нове рішення, яким заяву Акціонерного товариства “Таскомбанк” про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг” задовольнити в повному обсязі.
Боржник заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, ухвалу господарського суду Донецької області від 25.04.2023р. у справі №905/1030/22 залишити без змін.

Враховуючи,  що  наявних  у  справі  матеріалів  достатньо  для  розгляду  справи  по  суті,  учасники  провадження  у  справі  про  банкрутство  з`явились в судове засіданні та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень,  колегія  суддів  вважає  за  можливе  розглянути  скаргу  в  даному  судовому  засіданні  за  наявними  у  матеріалах  справи  доказами.
Дослідивши  матеріали  справи,  викладені  в  апеляційній  скарзі  доводи  апелянта,  перевіривши  правильність  застосування  господарським  судом  першої  інстанції  норм  матеріального  та  процесуального  права,  а  також  повноту  встановлення  обставин  справи  та  відповідність  їх  наданим  доказам,  відповідно  до  статті  269  Господарського  процесуального  кодексу  України,  колегія  суддів  Східного  апеляційного  господарського  суду  зазначає встановила наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Відповідно до преамбули Кодексу України з процедур банкрутства цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
На переконання колегії суддів, процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства.
Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів.
Отже, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

Судова колегія також зауважує, що провадження у справах про банкрутство характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.
З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.
Згідно з частиною 2 статті 8 Кодексу України з процедур банкрутства право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.
Частинами першою, другою статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства унормовано, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити зокрема, виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви, а також відомості про розмір вимог із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті. До заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.
Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарські правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань.
За змістом частини 1 статті 35 Кодексу України з процедур банкрутства у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу, в якій, серед іншого, зазначається дата проведення підготовчого засідання суду. Також ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі господарський суд має право вирішити питання про зобов`язання заявника, боржника та інших осіб надати суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до частин 1-5 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. Неявка у підготовче засідання сторін та представника державного органу з питань банкрутства, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. 
Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість. У разі якщо до господарського суду до дня підготовчого засідання надійшло кілька заяв і одна з них прийнята судом до розгляду, інші ухвалою господарського суду приєднуються до матеріалів справи і розглядаються одночасно. У разі визнання вимог заявника необґрунтованими господарський суд оцінює обґрунтованість вимог інших заяв кредиторів, приєднаних до матеріалів справи, і вирішує питання про відкриття провадження у справі у порядку, передбаченому цією статтею. За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.
Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора на предмет (1) наявності між заявником і боржником грошового зобов`язання в розумінні абзацу 5 частини першої статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства ; (2) встановлення наявності спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; (3) встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.
Поряд з цим, в силу приписів частини восьмої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства в ухвалі про відкриття провадження у справі про банкрутство, серед іншого, зазначається про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.
Згідно з частиною третьою статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Таким чином, стадія відкриття провадження у справі про банкрутство має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.
За таких обставин, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.02.2021р. у справі №904/3251/20.
Тож, важливим питанням при відкритті провадження у справі про банкрутство є питання обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.

Колегія суддів також зазначає, що з моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019р. у справі №918/420/16).
Тому, з огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 16.02.2021р. у справі №911/2042/20).
Отже, звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду.
При цьому, на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021р. у справі №911/2043/20.
Таким чином, для належного відкриття провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора, суд має ретельно перевірити заяву ініціюючого кредитора та додані до неї документи на предмет відповідності вимогам Кодексу України з процедур банкрутства та інших нормативно-правових актів з метою встановлення на підставі належних та допустимих доказів наявності заборгованості боржника та неможливості виконання боржником грошових зобов`язань і постановити таку ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство, яка має бути обґрунтованою та мотивованою, де будуть встановлені всі ознаки неплатоспроможності боржника.

Так, у даній справі №905/1030/22 Акціонерне товариство “Таскомбанк” ініціювало відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг” з підстав наявності у боржника заборгованості за генеральним договором про надання банківських послуг №НК 1499 від 23.06.2017р. (з урахуванням договору поруки №НІ 4095 від 23.06.2017р.), яку останній неспроможний погасити.
Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених вимог та, як наслідок, наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, судовою колегією встановлено, що між Акціонерним товариством “Таскомбанк” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання” (надалі - позичальник) було укладено генеральний договір про надання банківських послуг № НК 1499 від 23.06.2017р. з подальшими змінами та доповненнями відповідно до договорів про внесення змін та доповнень до генерального договору про надання банківських послуг № НК 1499 від 23.06.2017 року, за умовами якого позичальнику було встановлено генеральний ліміт у розмірі 250000000,00грн. строком користування по 22.06.2027 року включно (т.1 а.с.44-54).
З метою забезпечення виконання зобов`язання за генеральним договором про надання банківських послуг №НК 1499 від 23.06.2017р., між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «КЗМО» наступні договори застави та іпотеки:
1) іпотечний договір від 23.06.2017р. (зареєстровано в реєстрі за №1566) який укладено між ТОВ «КЗМО» та АТ «Таскомбанк», предметом якого було нерухоме майно. Вартість іпотечного майна, яка визначена за домовленістю між сторонами у пункті 1.4. цього Іпотечного договору, становить 23979000,00грн.
2) іпотечний договір від 12.11.2020р., який укладено між ТОВ «КЗМО» та АТ «Таскомбанк», предметом якого було нерухоме майно. Вартість іпотечного майна, яка визначена за домовленістю між сторонами у пункті 1.4. цього Іпотечного договору, становить 4300814,00грн.
3) договір застави №НІ 4090 від 23.06.2017р., який укладено між ТОВ «КЗМО» та АТ «Таскомбанк», предметом якого було майно (з урахуванням змін внесених договором №3 від 25.02.2020р. до договору застави №НІ 4090 від 23.06.2017р.). Загальна вартість якого становить 135165546,00грн. (пункт 1.4. в редакції договору №3 від 25.02.2020р. до договору застави №НІ 4090 від 23.06.2017р.). 135165546,00грн. – це ринкова вартість майна, яка визначена сторонами в договорі №3 від 25.02.2020р. до договору застави №НІ 4090 від 23.06.2017р. та яка зазначається в додатках№№1-6.
4) договір застави №НІ 4089 від 23.06.2017р., який укладено між ТОВ «КЗМО» та АТ «Таскомбанк», предметом цього договору є рухоме майно, яке визначено у Додатку №1, вартість якого за домовленістю сторін становить 14575000,00грн., 14575000,00грн. є ринковою вартістю майна.
5) договір застави №НІ 1327 від 23.06.2020р., який укладено між ТОВ «КЗМО» та АТ «Таскомбанк», предметом цього договору є виробниче устаткування у кількості 38 одиниць, ринкова вартість якого становить 42980885,00грн.
Крім того, 23.06.2017р. в забезпечення виконання зобов`язань за генеральним договором про надання банківських послуг №НК 1499 від 23.06.2017р., між Акціонерним товариством “Таскомбанк” (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг” (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання” (позичальник) було укладено договір поруки №НІ 4095 від 23.06.2017р. (з урахуванням змін та доповнень), у відповідності до умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором на засадах солідарного боржника, за виконання в повному обсязі боржником зобов`язань, що виникли або можуть виникнути в майбутньому на підставі генерального договору про надання банківських послуг №НК 1499 від 23.06.2017р., що укладений між кредитором Акціонерним товариством “Таскомбанк” та позичальником Товариством з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання”, зі всіма можливими змінами та доповненнями (т.1 а.с.166-176).

Як зазначав ініціюючий кредитор, у зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань за генеральним договором про надання банківських послуг №НК 1499 від 23.06.2017р., банк вимагав від нього, шляхом направлення повідомлення-вимоги №9928/70.1. достроково повністю повернути кредит, сплатити нараховані проценти та інші обов`язкові платежі протягом 45 робочих днів, а саме 29.06.2022р. (згідно копії повідомлення-вимоги від 29.06.2022р. та відповідного опису вкладення у цінний лист та поштових чеків).
Крім того, відповідне повідомлення-вимога №16419/70.1. також було направлено 23.09.2022р. на адресу поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг”.
Проте, ані позичальником ані поручителем, в добровільному порядку не було погашено суму наявної заборгованості, у зв`язку із чим, 08.12.2022р. було звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами, шляхом набуття права власності за Акціонерним товариством “Таскомбанк” на нерухоме майно, яке є предметом іпотечних договорів, на підтвердження чого до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство було надано копії відповідних Витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Також, 09.12.2022р. звернено стягнення на предмет застави за договорами застави №НІ 4090 від 23.06.2017р., №НІ 4089 від 23.06.2020р., договором застави від 23.06.2020р. (посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №1327), шляхом набуття права власності за Акціонерним товариством “Таскомбанк” у відповідності з умовами договорів застави та положень відповідних нормативно-правових актів, в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання.
Отже, після звернення стягнення на майно позичальника в позасудовому порядку, сума заборгованості позичальника за генеральним договором про надання банківських послуг №НК 1499 від 23.06.2017р., становить 126412995,25грн., з яких:
-           29248650,30грн. – по тілу кредиту по лімітам банківських послуг/траншам виданих в гривні;
-           97010971,38грн. – по тілу кредиту по лімітам банківських послуг/траншам виданих в дол. США (2652848,93дол.США, за еквівалентом по курсу НБУ станом на дату подачі заяви);
-           153373,57грн. – комісія (3940,00 Євро, за еквівалентом по курсу НБУ станом на дату подачі заяви).
Враховуючи не погашення в повному обсязі суми наявної заборгованості за рахунок заставного майна, а також той факт, що поручитель - Товариство з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг”, зобов`язався відповідати перед кредитором - Акціонерним товариством “Таскомбанк” на засадах солідарного боржника, за виконання в повному обсязі боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання” зобов`язань, що виникли або можуть виникнути в майбутньому на підставі генерального договору про надання банківських послуг №НК1499 від 23.06.2017р., 22.12.2022р. Акціонерне товариство “Таскомбанк” звернулось до господарського суду Донецької області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг”.

Судова колегія зауважує, що для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог. 
Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23.09.2021р. у справі №910/866/20, від 27.05.2021р. у справі №924/556/20, від 07.10.2020р. у справі №914/2404/19, від 11.02.2020р. у справі №904/8484/16, від 07.08.2019р. у справі №922/1014/18.
Крім того, слід також зазначити, що фактом невиконання боржником зобов`язання перед кредитором не може бути будь-яка заборгованість, а лише та заборгованість, яка є дійсно безспірною та очевидною для всіх учасників справи та суду, тобто не викликає розумного сумніву в її наявності.
Такий висновок кореспондується з приписами частини 6 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, згідно якої господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.
Отже, з`ясовуючи питання щодо безспірності вимог заявника, суд має встановити чи існує спір, який не був предметом судового розгляду, між ініціюючим кредитором та боржником щодо вимог, які є підставою для звернення кредитора із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство саме на час підготовчого засідання (тобто до відкриття провадження у справі).

При наявності відзиву боржника, поданого в порядку статті 36 Кодексу України з процедур банкрутства, на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство з запереченнями щодо кредиторських вимог ініціюючого кредитора, що не були предметом судового розгляду та щодо яких відсутнє судове рішення, з доданням доказів необґрунтованості вимог такого заявника (за наявності), господарський суд, на розгляді якого перебуває заява про відкриття провадження у справі про банкрутство, не розглядає спір по суті (спір щодо кредиторських вимог, які стали підставою для подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство), а на підставі положень частини 6 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки вимоги кредитора не є безспірними та свідчать про наявність спору про право.
Такий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.08.2020р. у справі №910/2522/20, від 13.12.2022р. у справі №910/862/22.

Відсутність спору про право, стосовно процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.
Отже, встановлення судом у підготовчому засіданні наявності спору про право, характерного для справ позовного провадження, є однією із перешкод для відкриття провадження у справі про банкрутство. Разом з тим слід зазначити, що відсутність будь-яких заперечень боржника з приводу заявленої вимоги кредитора може свідчити про її визнання, а відтак і про відсутність між сторонами спору про право.
Вирішуючи питання чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати наступне.
Спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку.
Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.
Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. Здійснюючи розгляд спорів про право, суд встановлює наявність чи відсутність певних обставин (юридичних фактів). За відсутності цих елементів не може бути й спору про право.
Отже, якщо у підготовчому засіданні буде з`ясовано, що між ініціюючим кредитором та боржником існують суперечки з приводу їх прав та обов`язків, що вочевидь ставить під сумнів вимогу кредитора, і їх вирішення можливе виключно шляхом встановлення об`єктивної істини, що, у свою чергу, покладає на суд обов`язок вжити всіх визначених законом заходів до всебічного, повного та об`єктивного з`ясування дійсних прав і обов`язків сторін, у тому числі із застосуванням інституту доказів і доказування, що притаманно саме для справ позовного провадження, господарський суд відмовляє у відкриті провадження у справі про банкрутство.
При цьому, законодавство не містить переліку будь-яких критеріїв для висновку про існування спору про право, тому в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасників провадження на предмет існування спору.
Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з приводу заявленої вимоги кредитора.
Правова позиція аналогічного змісту викладена Верховним Судом у постановах від 13.08.2020р. у справі №910/4658/20, від 15.10.2020р. у справі №922/1174/20, від 16.09.2020р. у справі №911/593/20, від 25.11.2020р. у справі №910/5799/20.

Колегія суддів зазначає, що про існування спору про право може свідчити, зокрема, заперечення боржника щодо розміру заборгованості та безпосередньо факту її наявності.
Встановлення наявності або відсутності наведених обставин переходить в площину доказування, що вочевидь свідчить про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.
При цьому, у суду першої інстанції під час проведення підготовчого засідання відсутня можливість вирішення такого спору про право, що в свою чергу пов`язано з особливостями позовного провадження, як то пред`явлення позову, можливості подання зустрічного позову, складу учасників справи у позовному провадженні, прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, а також диспозитивністю господарського судочинства тощо.
Більш того норма частини 6 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства жодним чином не визначає підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство існування рішень, які набрали законної сили, отже наявність остаточного рішення у такому спорі не є обов`язковою.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, у поданому до господарського суду Донецької області відзиві на заяву Акціонерного товариства “Таскомбанк” боржник заперечував щодо відкриття провадження у справі про банкрутство з підстав відсутності ознак неплатоспроможності та наявності спору про право, з огляду на наступне.
Зокрема, боржник посилався на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг” є поручителем Товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання” за генеральним договором №НК 1499 від 23.06.2017р., укладеним з Акціонерним товариством “Таскомбанк”.
В грудні 2022 року Акціонерне товариство “Таскомбанк” звернулось з заявами про порушення справи про банкрутство як до позичальника – Товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання” (справа №905/1029/22) так і до поручителя – Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг”.
Оскільки грошові вимоги Акціонерного товариства “Таскомбанк” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг” є тотожними та нерозривно пов`язаними з вимогами Акціонерного товарисвта “Таскомбанк” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання”, встановлення обставин “спору про право” щодо грошових вимог до основного боржника – Товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання”, тягне за собою аналогічний спір і щодо вимог до його поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг”.
Так, у справі №905/1029/22 про відкриття провадження у справі про банкрутство основного боржника Товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання” судом було встановлено наявність “спору про право” щодо вимог, які забезпечені порукою Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг”, що мало наслідком прийняття рішення про відмову у відкритті справи про банкрутство.
Отже, на думку боржника, існує такий самий “спір про право”, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство №905/1030/22.

Крім того, боржник спростовуючи доводи ініціюючого кредитора щодо наявності кредиторських вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг”, посилався на те, що з метою забезпечення виконання зобов`язання за генеральним договором про надання банківських послуг №НК1499 від 23.06.2017р., між Акціонерним товариством “Таскомбанк” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання” було укладено наступні договори застави та іпотеки (з урахуванням укладених змін та доповнень до них): іпотечний договір від 23.06.2017р., іпотечний договір від 12.11.2020, договір застави №НІ 4090 від 23.06.2017р., договір застави №НІ 4089 від 23.06.2017р., договір застави №НІ 1327 від 23.06.2020р.
Відповідно до умов іпотечного договору від 23.06.2017р., іпотечного договору від 12.11.2020р., договору застави №НІ 4090 від 23.06.2017р., договору застави №НІ 4089 від 23.06.2017р., договору застави №НІ 1327 від 23.06.2020р. – вартість заставного та іпотечного майна становить 221001245,00грн. (без ПДВ).
Враховуючи викладене, боржник зазначав, що станом на лютий 2022 року, ринкова вартість вищезазначеного заставного та іпотечного майна основного боржника, як предмет застави та іпотеки, на який звертається стягнення з урахуванням податку на додану вартість становить 265201494,00грн.

08.12.2022р. Акціонерним товариством “Таскомбанк” було звернено стягнення на вищезазначене заставне нерухоме майно, яке було предметом іпотеки за іпотечним договором від 23.06.2017р. та за іпотечним договором від 12.11.2020р., шляхом набуття права власності у позасудовому порядку; 09.12.2022р. звернено стягнення на майно, яке було предметом договору застави №НІ 4090 від 23.06.2017р., договору застави №НІ 4089 від 23.06.2017р., договору застави №НІ 1327 від 23.06.2020р., шляхом набуття права власності у позасудовому порядку.
На думку боржника, Акціонерне товариство “Таскомбанк” за рахунок заставного та іпотечного майна Товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання” задовольнило грошові вимоги, які виникли на підставі генерального договору про надання банківських послуг №НК 1499 від 23.06.2017р. в повному обсязі.
За наведених обставин, боржник в повному обсязі заперечував наявність заборгованості як поручителя за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання” за генеральним договором про надання банківських послуг №НК 1499 від 23.06.2017р. оскільки: зобов`язання основного боржника за генеральним договором про надання банківських послуг №НК 1499 від 23.06.2017 є припиненими, а заборгованість за кредитом погашена у зв`язку із зверненням Акціонерним товариством “Таскомбанк” стягнення на заставне та іпотечне майно Товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання”, вартість якого перевищує вартість заборгованості за кредитним договором.

Окрім викладеного, боржник також посилався на те, що згідно з висновками про вартість майна, які складені суб`єктом оціночної діяльності – Товариством з обмеженою відповідальністю “Вектор оцінки”, що передували зверненню стягнення на майно Товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання” (позичальника), було суттєво занижено вартість заставного та іпотечного майна, оскільки різниця між ринковою вартістю заставного майна, яка узгоджена сторонами та вартістю майна, яка сформована суб`єктом оціночної діяльності становить більш ніж на 120862255,56грн. (без ПДВ). Тобто оцінку було проведено з порушенням норм Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”.
Вказані обставини, на думку боржника, також підтверджується висновком Київського відділення Національного наукового центру “Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса” від 20.03.2023р. №26/88-125 від 20.03.2023р. №26/88-125 за результатом проведення судової-товарознавчої експертизи (складеного на замовлення позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання”), зі змісту якого вбачається, що ринкова вартість 39 одиниць заставного майна, станом на момент звернення стягнення становить 241662877,74грн., тоді як АТ “Таскомбанк” звернув стягнення на це саме майно погасивши вимоги лише в сумі 27632524,00грн.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія зазначає, що в даному випадку у правовідносинах між ініціюючим кредитором та боржником щодо заборгованості за генеральним договором про надання банківських послуг №НК 1499 від 23.06.2017р. (з урахуванням договору поруки №НІ 4095 від 23.06.2017р.) дійсно існує спір про право, який полягає в наступному.
Зокрема, ініціюючий кредитор стверджує, що вартість заставного та іпотечного майна ТОВ “КЗМО”, на яке було звернено стягнення в позасудовому порядку у зв`язку із невиконанням позичальником умов генерального договору про надання банківських послуг № НК 1499 від 23.06.2017р. становить 83498952,00грн., з яких вартість рухомого майна – 51659652,00грн. (з ПДВ), вартість нерухомого майна – 31839300,00грн. (з ПДВ). Зазначена вартість визначена на підставі Висновків про вартість майна, які складені суб`єктом оціночної діяльності – ТОВ “Вектор оцінки”, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №479 2022 від 22.09.2022р., копії яких додані до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство. 
Таким чином, після звернення стягнення на майно позичальника в позасудовому порядку, сума заборгованості позичальника за генеральним договором про надання банківських послуг №НК 1499 від 23.06.2017р., становить 126412995,25грн., з яких:
-           29248650,30грн. – по тілу кредиту по лімітам банківських послуг/траншам виданих в гривні;
-           97010971,38грн. – по тілу кредиту по лімітам банківських послуг/траншам виданих в дол. США (2652848,93дол.США, за еквівалентом по курсу НБУ станом на дату подачі заяви);
-           153373,57грн. – комісія (3940,00 Євро, за еквівалентом по курсу НБУ станом на дату подачі заяви).

Натомість, боржник не погоджується з зазначеною оцінкою і вказує про те, що вона складена з порушенням норм Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”.
На підтвердження дійсної вартості заставного та іпотечного майна ТОВ “КЗМО”, на яке було звернено стягнення в позасудовому порядку, боржником було долучено до матеріалів справи висновок Київського відділення Національного наукового центру “Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса” від 20.03.2023р. №26/88-125 за результатом проведення судової-товарознавчої експертизи, зі змісту якого вбачається, що ринкова вартість 39 одиниць заставного майна, станом на момент звернення стягнення становить 241662877,74грн., тоді як АТ “Таскомбанк” звернув стягнення на це саме майно погасивши вимоги лише в сумі 27632524,00грн.
Відповідно, на думку боржника, ініціюючий кредитор - Акціонерне товариство “Таскомбанк” за рахунок заставного та іпотечного майна Товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання” задовольнив грошові вимоги, які виникли на підставі генерального договору про надання банківських послуг №НК 1499 від 23.06.2017р. в повному обсязі.

Отже, встановлені вище обставини свідчать про наявність з боку боржника заперечень щодо наявності заборгованості за генеральним договором про надання банківських послуг № НК 1499 від 23.06.2017р. (з урахуванням договору поруки №НІ 4095 від 23.06.2017р.), яке полягає у його активній позиції щодо спростовування поданих АТ “Таскомбанк” доказів у вигляді вказівки на порушення норм Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” при складанні висновків про вартість майна, які складені суб`єктом оціночної діяльності – ТОВ “Вектор оцінки”, а також наданні висновку Київського відділення Національного наукового центру “Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса” за результатом проведення судової-товарознавчої експертизи, який в даному випадку є альтернативним доказом визначення вартості майна на яке було звернено стягнення в позасудовому порядку.

Окрім викладеного, судова колегія також враховує, що в межах справи №905/1029/22 за заявою Акціонерного товариства “Таскомбанк” про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання”, яка розглядалась судами трьох інстанції, також було встановлено наявність факту існування спору про право за генеральним договором про надання банківських послуг №НК 1499 від 23.06.2017р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю “Костянтинівський завод металургійного обладнання” (позичальник) та Акціонерним товариством “Таскомбанк”.
Зокрема, ухвалою господарського суду Донецької області від 23.01.2023р. залишеною без змін постановою Верховного Суду від 31.05.2023р. у справі № 905/1029/22 було відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання".
За результатами касаційного перегляду, Верховний Суд погодився з висновками місцевого господарського суду про наступне:
- «Існує заперечення боржника щодо наявності заборгованості за Генеральним договором про надання банківських послуг № НК 1499 від 23.06.2017, яке полягає у його активній позиції щодо спростовування поданих АТ “Таскомбанк” доказів у вигляді вказівки на порушення норм Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” при складанні висновків про вартість майна, які складені суб`єктом оціночної діяльності – ТОВ “Вектор оцінки”, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №479 2022 від 22.09.2022 та поданню висновку Київського відділення Національного наукового центру “Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса” за результатом проведення судової-товарознавчої експертизи, який у даному випадку є альтернативним доказом визначення вартості майна на яке було звернено стягнення у позасудовому порядку, щодо якого не було встановлено судами попередніх інстанцій наявності заперечень щодо порушення норм Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про обґрунтованість позиції судів попередніх інстанцій про те, що за договором про надання банківських послуг № НК 1499 від 23.06.2017 існує спір про право, і, як наслідок, це є перешкодою для відкриття справи про банкрутство у зв`язку з зобов`язаннями боржника за вказаним договором».
- «В даному випадку існує наявність розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків і неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку, які полягають у необхідності вирішення спору по суті щодо наявності чи відсутності зобов`язань ТОВ “КЗМО” перед АТ “Таскомбанк” за генеральним договором про надання банківських послуг № НК 1499 від 23.06.2017, який потребує перевірки поданих вказаними юридичними особами висновків експертиз щодо визначення вартості майна на їх відповідність приписам Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” та встановлення обставин повідомлення відповідного експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку для визначення того чи є такі докази допустимими в розумінні ст. 77 ГПК України та вірогідними відповідно до ст. 79 ГПК України.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, в межах справи №905/1029/22 було встановлено наявність спору про право за генеральним договором про надання банківських послуг № НК 1499 від 23.06.2017р. між банком та позичальником, у розумінні частини 6 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, з підстав наявності суперечливих доказів на підтвердження визначення вартості майна, на яке ініціюючим кредитором було звернено стягнення в позасудовому порядку, та як наслідок неможливості встановлення факту наявності або відсутності заборгованості позичальника за генеральним договором про надання банківських послуг № НК 1499 від 23.06.2017р. в заявленому ініціюючим кредитором розмірі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що обставини, які входять до предмету доказування у даній справі, зокрема, наявність або відсутність спору про право між банком та поручителем, за генеральним договором про надання банківських послуг № НК 1499 від 23.06.2017р. (з урахуванням договору поруки №НІ 4095 від 23.06.2017р.), не досліджувались в рамках справи №905/1029/22, а тому обставини встановлені в межах вказаної справи №905/1029/22 не є преюдиціальними.
Судова колегія зазначає, що статтею 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. 
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. 
Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018р. у справі № 922/2391/16, від 09.03.2023р. у справі №925/1456/20.
Колегія суддів вважає, що встановлення в межах справи №905/1029/22 обставин щодо наявності суперечливих доказів на підтвердження визначення вартості майна, на яке ініціюючим кредитором було звернено стягнення в позасудовому порядку, та як наслідок неможливості встановлення факту наявності або відсутності заборгованості позичальника за генеральним договором про надання банківських послуг № НК 1499 від 23.06.2017р., має безпосередній вплив на вирішення даної справи, оскільки вимоги ініціюючого кредитора ґрунтуються на неналежному виконанні поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг” (як солідарним боржником) умов вказаного договору з урахуванням договору поруки №НІ 4095 від 23.06.2017р., у зв`язку із чим обставини встановлені в межах справи №905/1029/22 має преюдиціальне значення в межах розгляду даної справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що надані боржником та наявні у справі докази викликають розумний сумнів в наявності безспірності вимог ініціюючого кредитора, отже на дату проведення підготовчого засідання господарським судом першої інстанції було обґрунтовано встановлено, що між ініціюючим кредитором та боржником існують суперечки з приводу їх прав та обов`язків, в тому числі щодо суті (предмету) зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості.
Разом з тим, оскільки в силу приписів чинного спеціального законодавства господарський суд, на розгляді якого перебуває заява про відкриття провадження у справі про банкрутство, не розглядає спір по суті (спір щодо кредиторських вимог, які стали підставою для подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство), вищенаведені суперечки підлягають вирішенню саме в порядку позовного провадження із застосуванням усього інструментарію, характерного такому провадженню, а тому вимоги кредитора в даному випадку не є безспірними та свідчать про наявність спору про право, що у відповідності до частини 6 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства є самостійною підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство боржника.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Металургійний Ресайклінг” за заявою Акціонерного товариства “Таскомбанк” на підставі абзацу 1 частини 6 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, у зв`язку із наявністю спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства “Таскомбанк” не підлягає задоволенню, ухвалу господарського суду Донецької області від 25.04.2023р. у справі №905/1030/22 слід залишити без змін.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суду,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Таскомбанк” залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Донецької області від 25.04.2023р. у справі №905/1030/22 залишити без змін.
Повний текст постанови складено  18 серпня 2023р.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.
      
Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко  

Суддя                                                                                           В.В. Лакіза