ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2721/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  21 вересня 2023 року                                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Аліменка В.О.,
                                                          Мельничука В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу та дій, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати пункт 16 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №703 від 07.07.2018 «Про результати службового розслідування по фактам незаконного списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами», відповідно до якого, заступника командира танкового батальйону з озброєння військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 06.05.2011 №174, відповідно до п.13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженою Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №3243/95 притягнено до повної матеріальної відповідальності в розмірі 112763,00 грн;
- визнати дії щодо утримання коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №703 від 07.07.2018 «Про результати службового розслідування по фактам незаконного списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами» протиправними;
- зобов`язати повернути ОСОБА_1 утримані з грошового забезпечення кошти на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №703 від 07.07.2018 «Про результати службового розслідування по фактам незаконного списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами».
Позов обґрунтовано тим, що наказом №703 від 07.07.2018 його безпідставно було притягнуто до матеріальної відповідальності, у той же час притягнення до повної матеріальної відповідальності військовослужбовця можливе лише у виключних випадках та за доведеності вини у завданні шкоди. Позивач зазначає, що за результатами проведеного розслідування документально не підтверджено його вини в розтраті паливно-мастильних матеріалів.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано пункт 16 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2018 №703 «Про результати службового розслідування по фактам незаконного списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами».
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо утримання коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2018 №703 «Про результати службового розслідування по фактам незаконного списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами».
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 повернути ОСОБА_1 утримані з грошового забезпечення кошти на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2018 №703 «Про результати службового розслідування по фактам незаконного списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами».
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким провадження у справі - закрити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми статті 123 КАС України, що передбачають присічні строки звернення до суду.
На думку апелянта, оскільки позивача було звільнено з посади 02.08.2018 на підставі наказу №193, тому строк звернення до суду слід обраховувати з вказаної дати, а не з 2021 року, коли фінансовою службою почалось повторне стягнення дебіторської заборгованості.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що заподіяння позивачем матеріальної шкоди було встановлено за результатами проведення аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_1 , що свідчить про правомірне утримання коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 .
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира танкового батальйону з озброєння військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2018 №193 ОСОБА_1 було звільнено з військової частини НОМЕР_1 .
У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2018 №1020 комісією Військової частини НОМЕР_1 у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» було проведено службове розслідування з метою з`ясування причин і умов незаконного (безпідставного) списання паливно-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме: автомобільний бензин (далі - АБ) - 219547 л та дизельне пальне (далі - ДП) - 549973 л, на загальну суму 20227067,00 грн.
За результатами службового розслідування було складено акт, затверджений командиром Військової частини НОМЕР_1 , згідно якого на виконання наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.04.2018 №244 «Про проведення службового розслідування Військовою частиною НОМЕР_2 за фактом нестачі пального у Військовій частині НОМЕР_1 » комісією Військової частини НОМЕР_2 було проведено службове розслідування з метою з`ясування причин і умов незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме автомобільний бензин - 219547 л та дизельне пальне - 549973 л, на загальну суму 20227067,00 грн.
За результатом вказаного розслідування наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30.05.2018 №342 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами.
У свою чергу, комісією військової частини НОМЕР_1 під час проведення службового розслідування зазначено, що аудитом Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту у період з 19.02.2018 по 26.04.2018 у військовій частині НОМЕР_1 були встановлені порушення вимог п.6.4 Порядку списання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12.01.2015 №17, які виявилися в тому, що дорожні (робочі) листи до донесення про наявність та рух пального в обов`язковому порядку не додавались, та в порушення вимог п.5.14.7 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 24.12.2010 №690, що діяло до 02.11.2017, а також Інструкції з обліку військового майна № 440, що набрала чинності з 03.11.2017, щомісячні донесення Ф.24 командирами підрозділів не подавались, внаслідок чого було виявлено незаконне (безпідставне) списання паливно-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме: автомобільний бензин (далі - АБ) - 219547 л та дизельне пальне (далі - ДП) - 549973 л, на загальну суму 20227067,00 грн.
Аудитом також було встановлено, що в порушення вимог Інструкції про порядок використання автомобільної техніки №678, переважна кількість дорожніх (робочих) листів, попередньо виписаних до автомобільної, бронетанкової служб, не здавалась, але посадовими особами відповідних служб нові дорожні листи оформлювалися. Зокрема, в 3 танковому батальйоні (взвод матеріального забезпечення та вузол зв`язку) виконавець донесення майор ОСОБА_1 , було допущено безпідставне списання, яке не підтверджено дорожніми листами на наступну кількість пального: АБ - 3043 літрів, ДП - 1177 літрів на загальну суму 112 763,00 грн.(за цінами визначеними на день списання).
Враховуючи вищевикладені результати службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_1 було прийнято наказ від 07.07.2018 №703, п. 16 якого за порушення вимог ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», статтей 2, 5, 6, 15, 16 «Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1225, пункту 6.4 Порядку списання військового майна у Збройних Силах України від 12.01.2015 №17 майора ОСОБА_1 (командира танкового батальйону озброєння), призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 06.05.2011 №174), відповідно до п.13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну держав, затвердженою постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95 притягнено до повної матеріальної відповідальності в розмірі 112 763 грн.
Вважаючи вказані дії протиправними та такими, що порушують права позивача, останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час притягнення позивача до відповідальності з підстав виявлення різниці шляхових листів які надавались на списання ніж тих, які рахувались за підрозділом, не свідчить про розкрадання, пошкодження, втрату чи незаконне використання військового майна, погіршення або заниження його цінності, та ні аудитом, ні службовим розслідування не підтверджено вини саме позивача у втраті військового майна, вказане свідчить про протиправність висновків військової частини НОМЕР_1 про притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності через те, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, умови та причини, що сприяли її заподіянню за відсутності доведеності вини позивача у вчиненні порушення.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
У силу вимог частини четвертої вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
При цьому, притягнення військовослужбовців Збройних Сил України до дисциплінарної відповідальності за невиконання (неналежного виконання) своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку регулюються Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, який затверджено Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - надалі Дисциплінарний статут).
Відповідно до вимог п.п. 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Пунктом 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Положеннями п.45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
У той же час, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (надалі також - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст. 16 Статуту).
Положеннями ст.ст. 26, 27 Статуту визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення №243/95).
Відповідно до п. 2 Положення №243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.
Згідно з п. 3 вказаного Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність (п. 8 Положення № 243/95).
Пунктом 13 Положення №243/95 визначено, що військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди заподіяної з їх вини державі у разі недостачі майна переданого їм під звіт для зберігання, використання чи іншої мети.
Згідно з пунктами 16-18 Положення № 243/95 розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.
Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.
У разі виявлення нестачі майна, термін експлуатації якого на день ревізії (перевірки) або інвентаризації закінчився, або у разі неможливості встановити час його втрати відшкодування заподіяної шкоди провадиться в розмірі 25 відсотків, а для госпрозрахункових підприємств, організацій та установ - у розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає (з урахуванням коефіцієнта кратності).
Суму стягнень за втрачене майно може бути зменшено командиром (начальником) військової частини за письмовим дозволом вищого за підлеглістю командира (начальника), а у випадках, передбачених законодавством України - судом, залежно від обставин, за яких заподіяно шкоду, ступеня вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими в особистих корисливих цілях.
Командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.
У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.
Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.
Відповідно до пункту 19 Положення № 243/95 розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
Пунктом 21 вказаного Положення визначено, що у висновку розслідування викладаються факти,  встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та  пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обгрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.
До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.
При цьому, згідно з п. 37 Положення №243/95 матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; невстановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. 
Отже, необхідно встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності.
До того ж, Положення №243/95 регламентують чіткі строки проведення розслідування, тому у випадку порушення вимог Положення №243/95 щодо дотримання строків, встановлених для проведення розслідування щодо встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб, зазначене впливає на правомірність порядку притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами службового розслідування було складено акт, затверджений командиром Військової частини НОМЕР_1 , згідно якого на виконання наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.04.2018 №244 «Про проведення службового розслідування Військовою частиною НОМЕР_2 за фактом нестачі пального у Військовій частині НОМЕР_1 » комісією Військової частини НОМЕР_2 було проведено службове розслідування з метою з`ясування причин і умов незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме автомобільний бензин - 219547 л та дизельне пальне - 549973 л, на загальну суму 20227067,00 грн.
За результатом вказаного розслідування наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30.05.2018 №342 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами.
У той же час, у відповідності до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2018 №703 підставою для висновків відповідача про заподіяння позивачем матеріальної шкоди державі в особі Військової частини НОМЕР_1 було зроблено фактично за наслідками проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 19.02.2018 по 26.04.2018.
Водночас, довідка про проведений аудит та акт службового розслідування, що був затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 не містять жодних посилань на фактичні обставини, що свідчать про те, що саме позивач здійснив розтрату паливно-мастильних матеріалів.
Матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що саме з вини ОСОБА_1 державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо контролю за наявністю та законністю витрачання і списання пального.
При цьому, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що саме протиправні дії ОСОБА_1 призвели по нестачі матеріальних цінностей, та військовою частиною НОМЕР_1 не зазначено наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою саме позивача і завданою прямою дійсною шкодою державі в особі військової частини НОМЕР_1 на суму 112763 грн.
До того ж, ні в Акті службового розслідування, ні в оскаржуваному наказі не встановлено, що саме позивач допустив умисну протиправну поведінку, яка потягла за собою завдання шкоди (втрату) майна військової частини НОМЕР_1 .
Слід також зазначити, що матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків позивачем.
З системного аналізу вимог чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем відповідно до частини другої статті 77 КАС України не доведено вину позивача у нестачі військового майна, як не доведено і завдання позивачем прямої дійсної шкоди, як того вимагають приписи пункту 3 Положення 243/95, не доведено, що поведінка позивача була протиправною та перебувала у причинному зв`язку з настанням шкоди. 
Не зважаючи на те, що аудит Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту було завершено 26.04.2018, після чого було встановлено, що майну військової частини НОМЕР_1 завдано матеріальної шкоди, тобто фактично встановлено порушення. 
Водночас, як вірно відзначено судом першої інстанції, службове розслідування у військовій частині НОМЕР_1 було призначено 04.06.2018 та завершено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2018 №703. 
Таким чином, службове розслідування було завершено після спливу більше двох місяців з моменту виявлення завдання матеріальної шкоди, що свідчить про не дотримання вимог пункту 17 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР. 
Також відповідачем не встановлено форму вини позивача (умисна чи з необережності), від визначення якої відповідно до приписів Положення №243-95 залежить виду матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена).
Крім того, відповідач не навів будь-яких обґрунтувань притягнення позивача до підвищеної матеріальної відповідальності, у той час як Положенням № 243/95 передбачено як підвищену, так повну та обмежену матеріальну відповідальність. І хоча ухвалення відповідного рішення перебуває у площині дискреційних повноважень відповідного командира (начальника), таке рішення повинно бути обґрунтованим і відповідати вимогам закону, а адміністративний суд, у свою чергу, в порядку судового контролю зобов`язаний надати цьому рішенню оцінку, в тому числі в аспекті законності та обґрунтованості.
Така правова позиція щодо розгляду спорів про притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності викладена Верховним Судом у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 825/1000/18.
Відтак, оскільки службовим розслідуванням не в повному обсязі встановлені всі фактичні обставини правопорушення, а наявні в матеріалах справи докази не підтверджують вини позивача, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Твердження скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду колегія суддів оцнює критично, враховуючи, що ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для звернення до суду із даним позовом.
До того ж, апелянтом ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не підтверджено належними та допустимими доказами факту своєчасного вручення оскаржуваного наказу позивачу.
У свою чергу, обставини отримання лише у грудні 2021 року представником позивача на запит від 30.08.2021 документів щодо проведення відносно ОСОБА_1 службового розслідування у липні 2018 року відповідачем також не спростовано, доказів залучення позивача під час такого розслідування не надано, як і не надано документів щодо надання позивачем відповідних пояснень згідно норм пункту 21 Положення №243/95.
Посилання апелянта на те, що позивач був обізнаний про оскаржуваний Наказ у зв`язку з утриманням з нього сум грошового забезхпечення не є доречним, оскільки предметом даного спору є встановлення обставин дотримання порядку правомірності службового розслідування, яке, як встановлено вище, відбулось з порушенням.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                            В.П. Мельничук