Номер провадження: 33/813/1207/23
Номер справи місцевого суду: 521/2422/23 
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.07.2023 року                                                                                м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,
за участю: 
секретаря судового засідання – Тьосової Я.В., 
захисника – адвоката Кузьміна Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Кузьміна Є.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.04.2023 року, якою: 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 , від 08.07.2005 року, адреса проживання: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 
встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір в дохід держави у розмірі 536 гривень 80 копійок.
Згідно з оскарженою постановою, 15.12.2022 року, о 19 год. 27 хв., в м. Херсон, по вул. Комкова, буд. 47, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою, захисник Кузьмін Є.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її необґрунтованість та незаконність, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Апелянт посилається на те, що суддя районного суду не звернув уваги на порушення, допущені працівниками поліції при оформлені протоколу про адміністративне правопорушення, зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та на відеозаписі чітко вбачається, що працівники поліції пропонують пройти огляд лише на місці зупинки транспортного засобу, без пропозиції проїхати до медичного закладу, не зважаючи на те, що водій наполягав на цьому. 
Крім того, захисник в апеляційній скарзі порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду, оскільки клопотання сторони захисту про перенесення розгляду справи та подальший розгляд справи в режимі відеоконференції проігноровано та розглянуто справу за відсутності захисника та ОСОБА_1 . Копія судового рішення стороні захисту не надсилалась та лише 24.062023 року в ЄДРСР було виявлено оскаржувану постанову. Зважаючи на що, захисник вважає, що строк на подання апеляційної скарги був пропущений з поважних причин та просить його поновити.
Що стосується доводів про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційним судом встановлено таке.
Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.
Оскільки постанова суду першої інстанції була ухвалена за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, а також відсутні відомості про надіслання ОСОБА_1 , або його захиснику копії оскаржуваного судового рішення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави піддавати сумніву доводи захисника про ознайомлення з рішенням суду з ЄДРСР. З огляду на наведене, з метою забезпечення доступу до правосуддя та дотримання права особи на справедливий суд, який серед іншого передбачає право на оскарження судового рішення, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.
Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, з посиланням на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам, апеляційним судом встановлено таке.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до п.п. а) п.2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водночас, порушення вказаного пункту Правил передбачає встановлену Кодексом України про адміністративні правопорушення відповідальність за ч.1 ст.130 цього Кодексу.
Так, ч.1 ст.130 КУпАП містить наступну диспозицію, яка тягне за собою настання санкції, що була застосована до ОСОБА_1 : керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При цьому, для встановлення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення необхідна наявність всіх складових, а саме: суб`єкта, водія, що керує, об`єкта, суб`єктивної сторони та об`єктивної сторони правопорушення. 
При цьому, для встановлення об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення, законодавець визначив порядок, який має зафіксувати саме порушення, що передбачено абзацом 3 стаття 266 КУпАП, а також «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015.
Так, відповідно до зазначених норм, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
З означено випливає, що особа не зобов`язана проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а може вибрати альтернативний варіант (у разі недовіри діям поліцейських, чи приладу, за допомогою якого здійснює вимірювання), пройти такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я. Це невід`ємне право особи, гарантоване їй державою. 
З метою об`єктивного з`ясування обставин справи, а також доводів апеляційної скарги захисника, суд ознайомився з усіма матеріалами справи про адміністративне правопорушення, в тому числі відео записами з камер поліцейських, на яких зафіксовано обставини зупинки ОСОБА_1 15.12.2022 року в м. Хорсоні по вул. Комкова, 47.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтував винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №140904 від 15.12.2022 року та відеозаписами.
При цьому, місцевий суд значну увагу приділив саме відеозапису з нагрудних камер поліцейських та зазначив, що ОСОБА_1 не реагував на законні вимоги поліцейських щодо проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», а бажав пройти його в медичному закладі, в подальшому невдало робив спроби продути вказаний прилад, але його поведінка, на думку місцевого суду, вказувала на його фактичне ухилення від правильного застосування приладу.
Посилаючись на вказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Однак, апеляційний суд не погоджується з висновками місцевого суду, оскільки суд не врахував об`єктивного змісту відеозапису, зокрема поведінки ОСОБА_1 , який від моменту зупинки до завершення фіксування поліцейськими обставин та складання протоколу відносно ОСОБА_1 , який весь час наполягав на проведенні огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, а також поведінки працівників поліції та їх конкретних дій, який спростовує висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, щодо якої може бути складено, або складено протокол про адміністративне правопорушення, має право взагалі не свідчити проти себе відповідно до приписів ст.63 Конституції України, а відповідно до абзацу 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається саме на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. 
З відеозаписів з нагрудних камер поліцейських БК №40075 та БК № 474536, тривалість яких склала близько двох годин, вбачається те, що протягом цього часу, зокрема від самого початку до завершення складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 послідовно наполягав на проведенні його освідування у медичному закладі. Не зважаючи на вказану позицію водія, працівники поліції намагались провести огляд на місці зупинки та фактично не забезпечили проведення такого огляду в медичному закладі.
Дії водія ОСОБА_1 , які відображені на відео записах з нагрудних камер поліцейських вказують на послідовність та незмінність його позиції та бажання пройти медичний огляд в медичному закладі. Водночас, внаслідок тривалого та наполегливого переконанням поліцейськими щодо необхідності проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, ОСОБА_1 намагався продути прилад «Драгер», що в нього не вийшло. Після цього працівники поліції не доставили особу до медичного закладу, а розцінили неможливість встановити стан особи за допомогою приладу, як відмову. 
Апеляційний суд не погоджується з тим, що вказані обставини слід розцінювати, як ухилення водія від огляду на стан сп`яніння, про що зазначив суд першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 протягом всього часу спілкування з працівниками поліції висловлював своє бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння лише у медичному закладі, тобто скористався своїм правом, передбаченим ст.266 КУпАП, яке не було забезпечено працівниками поліції. За таких обставин в діях водія відсутні ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Таким чином, апеляційний суд констатує, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні та допустимі докази на підтвердження відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за викладеними в протоколі обставинами. 
Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію Суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З урахуванням вище наведеного, досліджені апеляційним судом докази вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням встановлених апеляційним судом обставини, оскаржена постанова у відповідності до положень п.2 ч.8 ст.294 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, 
постановив:

Поновити захиснику Кузьміну Є.О. строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 27.04.2023 року.
Апеляційну скаргу захисника Кузьміна Є.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.04.2023 року, якою ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП – скасувати.
Прийняти нову постанову, якою провадження за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський