ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року	Львів	Справа № 344/9958/23 пров. № А/857/14564/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Гінди О.М., Мікули О.І.,
з участю секретаря                                     Хомича О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Штигара Степана Михайловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-
суддя в 1-й інстанції – Антоняк Т.М.,
час ухвалення рішення – 25.07.2023 року,  
місце ухвалення рішення – м.Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – 25.07.2023 року,
                                                       в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Штигара Степана Михайловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, про задоволення позову, оскільки в оскаржуваній постанові наявні грубі помилки щодо місця вчинення адміністративного правопорушення, вчиненого мною на думку відповідача 2, а саме зазначена неіснуюча адреса в АДРЕСА_1 , а також не зазначено, що саме він вчинив (порушення вимог дорожнього знаку 4.2 – Рух праворуч, а саме здійснив………, чим порушив п. 8.4.г ПДР - Порушення вимог дорожніх знаків). Будинок № 1 починається від ТЦ «City Plaza» та закінчується будинком 17 ТЦ «Епіцентр». Він рухався від перехрестя, де знаходиться ТЦ «Епіцентр» в напрямку ТЦ «City Plaza» та був зупинений біля Ринку «Східний», що вулиці Василя Стуса, 23, тобто між цими двома Торговими центрами. Із постанови виходить, що він порушив Правила дорожнього руху в районі неіснуючої адреси, більш того справа була розглянути за цією ж неіснуючою адресою, а якщо б така адреса і існувала, то він взагалі там не рухався, оскільки вона б була за ТЦ «Епіцентр».
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга  підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з огляду на наступне.
Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього року, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7053324 від 25 травня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за порушення п. 8.4.г ПДР України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 30 грн.
Як вказується в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 25.05.2023 о 21:26:36 в м. Івано-Франківськ, вул. Івасюка, 21, керував транспортним засобом адміністративного стягнення, порушив вимоги дорожнього знаку 4.2 - Рух тільки праворуч, а саме здійснив, чим порушив п. 8.4.г ПДР – Порушення вимог дорожніх знаків.
Порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху (надалі - ПДР), затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Згідно п. «г» п. 8.4. ПДР України, наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, порушення вимог дорожніх знаків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих правил.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення ним п. 8.4. «г» ПДР, оскільки він порушив вимоги наказового знаку «Рух праворуч».
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі № 760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 536/583/17).
Фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 19.02.2020 року по справі № 496/4315/16-а дійшов висновку, що обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або невчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення.
За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п. 8 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст.40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зі змісту частини 1статті 73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом доказування у даній справі є протиправність оскаржуваних постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за фактичне вчинення адміністративного правопорушення та її скасування.
Позивач факт вчинення ним адміністративного правопорушення заперечив. В той же час відповідачі доказів протилежного суду не надали.
Колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Таким чином, на думку колегії суддів, лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак в даній справі відсутній відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який би підтверджував вчинення порушення позивачем.
Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.
Колегією суддів оглянуто наданий відповідачем оптичний диск з відеозаписом з нагрудної камери патрульного поліцейського. Матеріали відеофіксації не підтверджують факти, викладені у постанові, не стверджують порушення позивачем ПДР, а лише фіксують складання постанови та спілкування між позивачем та працівниками поліції після зупинки транспортного засобу.
Таким чином, колегією суддів встановлено, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення ОСОБА_1  зазначеного вище адміністративного правопорушення.
Як наслідок, відповідач не довів правомірності прийнятої ним постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС №7053324 від 25 травня 2023 року.
Відповідно до п. 3 частини 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати з прийняттям постанови про задоволення позову.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи те, що судом першої інстанції не правильно встановлено фактичні обставини справи, оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання судових витрат, колегія суддів приходить до висновку, що з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції слід стягнути на користь позивача 536,80 гривень судового збору, сплаченого за подачу позову до суду першої інстанції  та 805,20 гривень судового збору за подачу апеляційної скарги, а всього 1342 гривень. 
Керуючись ст.ст. 272,286,308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -
                                                           п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2023 року у справі № 344/9958/23 – скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати постанову поліцейського 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Штигара Степана Михайловича серії ЕАС №7053324 від 25 травня 2023  року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, провадження в справах закрити.
Стягнути з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м.Київ, вул.Ернста,3, ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1  ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні сплаченого судового збору.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню.  

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повний текст постанови виготовлений 20 вересня 2023 року.