Справа № 454/4343/20                        Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А. 
Провадження № 22-ц/811/592/23                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 серпня 2023 року м.Львів

Справа № 454/4343/20
Провадження № 22ц/811/592/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на рішення Сокальського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Сокалі 2 січня 2023 року у складі судді Веремчука О.А., у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

встановив:

30 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Шахта «Надія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову посилається на те, що з 5 листопада 2012 року він ( ОСОБА_1 ) працював у ДВАТ «Шахта «Надія». 15 червня 2015 року він (позивач) переведений підземним прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею. В січні 2020 року назву ДВАТ «Шахта «Надія» змінено на ПрАТ «Шахта «Надія». Вказує, що у зв`язку із заборгованістю ПрАТ «Шахта «Надія» по виплаті заробітної плати він (позивач) змушений буз звільнитися з роботи. Наказом № 127-к від 30 червня 2020 року його (позивача) звільнено з роботи за згодою сторін. Зазначає, що він (позивач) неодноразово звертався до ПрАТ «Шахта «Надія» щодо виплатити йому нарахованої заробітної плати станом на день його звільнення, а також середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 22 жовтня 2020 року відповідачем виплачено заборговану йому заробітну плату у повному обсязі. Проте, відповідач відмовляється виплачувати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в порядку досудового врегулювання спору чим порушив його ( ОСОБА_1 )конституційні права на одержання винагороди за працю. Посилається на те, що 30 жовтня 2020 року до ПрАТ «Шахта «Надія» надіслано адвокатський запит з проханням повідомити розмір середньоденної заробітної плати за останні два місяці, що передували місяцю його звільнення. Однак, відповіді на такий запит не отримано. Вказує, що період затримки розрахунку при його (позивача) звільненні з 1 липня 2020 року по 22 жовтня 2020 року становить 80 робочих днів. Вважає, що з відповідача на його ( ОСОБА_2 ) користь підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 2 січня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАт «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи в сумі 102 884 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує ПрАТ «Шахта «Надія». Вважає рішення незаконним. Звертає увагу, що заборгованість по заробітній платі позивачу була виплачена 22 жовтня 2020 року, після набрання законної сили Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яким було передбачено виплату коштів для погашення заборгованості по заробітній платі перед працівниками ПрАТ «Шахта «Надія». Звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену в постанові 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц, щодо зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні. Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 2 січня 2023 року та постановити нове рішення, яким зменшити розмір середнього заробітку за час затримки при звільненні.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Шахта «Надія» з 5 листопада 2012 року до 30 червня 2020 року. Згідно з наказом № 127-к від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 звільнений за угодою сторін. На час звільнення роботодавець не провів повний розрахунок із позивачем та не виплатив йому 30 741, 61 грн.

Згідно із ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення безробіття з незалежних від них обставин.

Відповідно до ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Встановлено, що у відповідача перед ОСОБА_1 наявна заборгованість з виплати заробітної плати. Станом на 20 липня 2021 року борг по заробітній платі не погашено.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 

Згідно із ч. 2 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести із звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, які йому належать. У разі невиконання такого обов`язку, наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Виплата належних позивачу сум мала бути здійснена відповідачем саме в день його звільнення.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачем порушені трудові права позивача щодо невиплати належних йому при звільненні сум.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи, - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно із ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п.5 розд. IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абз.1 п.8 розд. IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Відповідно до постанов Верховного Суду України від 1 березня 2017 року у справі №635/2084/16-ц та від 2 серпня 2019 року у справі №755/17855/16-ц при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку.

Згідно розрахунку від 20 липня 2021 року, наданого позивачем, вбачається, що середньоденна заробітна плата становить 1286,05 грн.

Період затримки розрахунку при звільненні становив 80 робочих днів (з липня 2020 року по жовтень 2020 року).

Середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 1286,05 грн. х 80 робочих днів = 102 884 грн.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з ПрАТ «Шахта «Надія» в користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 102 884 грн.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових відносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Встановлено, що ОСОБА_1 не були виплачені належні йому суми у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.
Відповідачем 4 вересня 2023 року, на вимогу Львівського апеляційного суду, надано довідку про заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1 . Згідно цієї довідки вбачається, що станом на 30 червня 2020 року заборгованість по заробітній платі позивача становить: березень 2020 року - 21 607, 90 грн.; квітень 2020 року - 21 052, 27 грн.; травень 2020 року - 23 988, 74 грн.; червень 2020 року - 52 374, 68 грн.; всього - 119 023, 59 грн. Така заборгованість виплачена позивачу 22 жовтня 2020 року.
Доводи відповідача про наявність підстав для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегією суддів відхиляються, як такі що спростовуються вищенаведеним.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування рішення не встановлені.
Керуючись: ст. 367, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» залишити без задоволення.

       Рішення Сокальського районного суду Львівської областівід 2 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 вересня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: _______________Ю.Р.Мікуш________________ Р.В. Савуляк