УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2023 року
м. Київ
справа № 462/2294/23
провадження № 51-4777 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 липня 2023 року, 
встановив:
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2023 року 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Под`япольсь, Шкотовського району Приморського краю РФ, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє                    23 лютого 2018 року Херсонським міським судом Херсонської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2   ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. 1             ст. 313 КК України, на підставі ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на на 4 роки 7 місяців, 17 червня 2020 року звільненого з місць позбавлення волі умовно-достроково, 
 
засуджено за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяця.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме, у незаконному придбанні та зберіганні психотропні речовини без мети збуту за обставин, викладених у вироку.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 липня 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності його винуватості та правильності кваліфікації дій, не погоджується з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій у зв'язку з невідповідністю призначеного судами покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі. В обґрунтування своїх вимог стверджує, що він визнав свою вину, щиро розкаявся, пройшов реабілітацію в духовно-навчальному центрі та займається волонтерською діяльністю. Крім того, засуджений звертає увагу на те, що він отримує пенсію по інвалідності та допомогу як внутрішньо переміщена особа, тому має фінансову можливість сплатити штраф у мінімальному розмірі. Тому вважає, що призначене йому покарання у виді арешту є занадто суворим.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Висновки суду про винуватість  ОСОБА_4 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги засудженого щодо суворості покарання, яке було призначено йому, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стосовно покарання та його мети, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Частиною 1 статті 65 КК України установлено, що суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Нормами ст. 12 КК України передбачена класифікація кримінальних правопорушень:
1. Кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.
2. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, при обранні виду та розміру покарання засудженому врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до проступку, особу винного, який раніше неодноразово судимий, є інвалідом 3-ї групи загального захворювання, на обліках в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання винному, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При цьому апеляційним судом також враховано, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, судимий, востаннє 23 лютого 2018 року Херсонським міським судом Херсонської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2                         ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 313, на підставі ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 7 місяців позбавлення волі, 17 червня                     2020 звільнився з місць позбавлення волі умовно-достроково, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальне правопорушення.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, обґрунтовано призначив засудженому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді арешту строком на 2 місяця, з чим погоджується і колегія суддів.
Таким чином, відсутні підстави вважати призначене засудженому покарання таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі через суворість.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі засудженого, в тому числі і тим на які він послалася у своїй касаційній скарзі, обґрунтовано спростував їх, навів підстави, з яких дійшов такого висновку. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав.
Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, призначене засудженому покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, справедливим, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
Отже, обґрунтування касаційної скарги засудженого не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня        2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 липня  2023 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                                   ОСОБА_3