ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6228/23 Справа № 204/923/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
В С Т А Н О В И Л А:
       У січні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 10 січня 2006 року по 30 липня 2022 року він працював у Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська», наказом від 30 липня 2022 року № 1993/к він був звільнений 30 липня 2022 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію за віком. 
       При звільнені відповідач своєчасно не виплатив позивачу заробітну плату та в порушення вимог статті 116 КЗпП України взагалі не повідомив про суми, нараховані та виплачені при звільненні. 
       Позивач звернувся до відповідача з заявою від 21 грудня 2022 року з вимогами в найкоротший термін погасити заборгованість по заробітній платі, яка була отримана відповідачем засобами поштового зв`язку 27 грудня 2022 року. 
       Проте, вимоги про погашення заборгованості по заробітній платі залишилися без задоволення. 
       Відповідно до довідки №01/11-6/9 від 06.01.2023 року заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі станом на 06 січня 2023 року становить 150 777,24 грн. Оскільки відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок, то наявні підстави також і для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого, на думку позивача, слід розраховувати починаючи з 23 грудня 2022 року по день ухвалення судом рішення. При цьому, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 1 433,64 грн.
       Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 150 777,24 грн., а також середній заробіток за час затримки сплати сум, які належать працівникові при звільненні за період з 23.12.2022 року по день ухвалення судового рішення.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні – задоволено.
       Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 150 777,24 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 129 027,60 грн.
       Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 290,28 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 216,68 грн. на користь держави.
       Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» судовий збір у розмірі 1 507,77 грн. на користь держави.
       Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, у розмірі 13 707,02 грн.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір стягнення заборгованості по заробітній платі з 150777,24 грн до 74607,94 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 129027,60 грн до 50 000 грн.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 10 січня 2006 року працював у Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська», що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .
       На підставі наказу № 1993/к від 30 липня 2022 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно зі ст. 38 КЗпП України, що також підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .
       Згідно довідки № 01/11-6/9 від 06 січня 2023 року, виданої Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», вбачається, що Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» має перед ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період з грудня 2019 року по липень 2022 року (а саме: грудень 2019 року – 1 292,15 грн., за січень 2020 року – 307,24 грн., за лютий 2020 року – 10 066,37 грн., за березень 2020 року – 11 567,28 грн., за квітень 2020 року – 11 578,03 грн., за квітень 2021 року – 1 657,44 грн., за травень 2021 року – 5 310,08 грн., за червень 2021 року – 199,20 грн., за липень 2021 року – 3 365,12 грн., за серпень 2021 року – 142,74 грн., за липень 2022 року – 105 291,59 грн. у загальному розмірі 150 777,24 грн., при цьому сума заборгованості з виплати заробітної плати зазначена після утримання всіх обов`язкових податків та зборів.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення ст. 116 КЗпП України при звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі та, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
       Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
       Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
       Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України.
       Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
       Як вбачається з довідки№ 01/11-6/9 від 06 січня 2023 року, виданої Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», відповідач при звільненні так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату.
       Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 150 777,24 грн. та вказана заборгованість визначена вже за вирахуванням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів, тобто є сумою, яка належить позивачу до виплати.
       Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.
       Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
       У частині 1 статті 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
       Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
       Суд першої інстанції встановивши, що 22 грудня 2022 року за допомогою засобів поштового зв`язку позивач направив на адресу відповідача заяву від 21 грудня 2022 року, в якій просив у найкоротші терміни погасити заборгованість по заробітній платі, має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 23 грудня 2022 року, тобто з наступного дня після пред`явлення вимоги про розрахунок, і по день розгляду справи судом, оскільки на день розгляду справи судом відповідач так і не провів з позивачем остаточний розрахунок.
       Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.
       Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
       Згідно довідки № 01/11-6/8 від 06 січня 2023 року, виданої Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1 433,64 грн.
       Кількість робочих днів за період з 23 грудня 2022 року по 27 квітня 2023 року включно складає 90 днів, а саме: грудень 2022 року – 6 днів, січень 2023 року – 22 дні, лютий 2023 року – 20 днів, березень 2023 року – 23 дні, квітень 2023 року – 19 днів.
       Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 23 грудня 2022 року по 27 квітня 2023 року включно складає 129 027,60 грн. (1 433,64 грн. х 90 днів = 129 027,60 грн.).
       У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 129 027,60 грн.
       Крім того, розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 23 грудня 2022 року по 27 квітня 2023 року, відповідачем не спростований.
       Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
       Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.
       Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
       Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» — залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року— залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: