Номер провадження: 22-ц/813/2312/23 
Справа № 504/4386/17
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Дришлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Одеса справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи – Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області про визнання права на спадок, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третіх осіб Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області, Южненської міської ради Одеського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участі третіх осіб Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області, Южненської міської ради Одеського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 третьої особи Лиманської районної державної нотаріальної контори про визнання права на спадок посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_7 , яка за життя 11.01.2008 року склала на його користь заповіт щодо майна у вигляді земельної ділянки розміром 10,87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований в АДРЕСА_1 та земельну ділянку розташовану під вказаним житловим будинком. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина і він є спадкоємцем за заповітом та за законом. Факт його родинних відносин підтверджується його свідоцтвом про народження. У передбачені ст. 1270 ЦК України строки він звернувся до Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області щодо намірів прийняття спадщини. 04.12.2017 року постановою Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області йому було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, оскільки крім нього були подані заяви про намір прийняття спадщини ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 . У зв`язку з тим, що нотаріус не зміг визначити спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, розмір обов`язкової частки у спадщині та коло спадкоємців, які мають право на спадщину за законом, нотаріусом здійснена відмова у вчинені нотаріальної дії та рекомендовано звернутись до суду. На даний час він, як спадкоємець за заповітом та за законом, який прийняв спадщину в натурі позбавлений можливості у позасудовий спосіб оформити своє право на спадщину(т. 1 а.с. 1-20).
10 жовтня 2018 року ОСОБА_6 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила: встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною донькою ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити ОСОБА_6 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_6 право власності на частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,034 га що розташована за адресою : АДРЕСА_1 (державний акт серії ЯЕ №656942, виданого Сичавською сільською радою Комінтернівського району Одеської області від 03.12.2007 року) в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 104-120).
10 жовтня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив: встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним сином ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,034 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (державний акт серії ЯЕ №656942, виданого Сичавською сільською радою Комінтернівського району Одеської області від 03.12.2007 року) в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 267,3 кв.м; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину присадибної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд площею 0, 25 га в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,87 га в порядку спадкування за законом після смерті матері (т. 1 а.с. 121-131).
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (правонаступника ОСОБА_5 ), ОСОБА_2 (правонаступника ОСОБА_6 ), ОСОБА_4 , за участю третьої особи – Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області про визнання права на спадок вирішено відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третіх осіб Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області, Южненської міської ради Одеського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ) була рідною донькою ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участі третіх осіб Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області, Южненської міської ради Одеського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом – задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (померлий ІНФОРМАЦІЯ_6 ) був рідним сином ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . У задоволенні інших зустрічних позовних вимог відмовлено повністю (т. 2 а.с. 67-69 зворот).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвали в цій нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що не погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, та вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні первинного позову є незаконним та ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт зазначає, що резолютивною частиною рішення ОСОБА_1 відмовлено у визнанні права на спадок, в той час, коли позов був про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом та за законом. Апелянт повідомляє, що на момент винесення нотаріусом постанови спадкоємці першої черги ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) були живі та у зв`язку з тим, що вони, як особи, що мають право на обов`язкову частку у спадщині, будучи належним чином сповіщеними з боку нотаріуса про існування заповіту та їх права стосовно обов`язкової частки, не подали належних заяв про прийняття саме обов`язкової частки у спадщині за наявності заповіту, тому, на думку апелянта, нотаріус виніс постанову про відмову у видачі про право власності у порядку спадкування за заповітом позивачу ОСОБА_1 . Апелянт звертає увагу, що матеріали спадкової справи №245/2013 після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не містять інформації про те, що ОСОБА_5 , ОСОБА_4 чи ОСОБА_6 зверталися до нотаріуса із заявами про отримання обов`язкової частки у спадщині за наявності заповіту з наданням доказів своєї непрацездатності та належних доказів своїх родинних зв`язків зі спадкодавцем. Таким чином, вважає апелянт, якщо відповідачі не вчинили дій, передбачених законодавством для прийняття спадщини, то у суду першої інстанції були підстави вважати, що вони її не прийняли, в результаті чого у ОСОБА_1 були законні підстави для отримання спадщини у повному об`ємі за рішенням суду. На думку апелянта, на момент винесення оскаржуваного рішення були відсутні особи, що мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому не було необхідності з`ясовувати розмір обов`язкової частки у спадщині, що стало підставою неможливості вирішення судом питання про правильне оформлення права власності в порядку спадкування, в тому числі позивача ОСОБА_1 , з безпідставним, як вважає апелянт, посиланням на правові висновки, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» та постанові Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі №292/389/17 (т. 2, а.с. 80-90).
23 грудня 2021 року на адресу суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення суду від 18 листопада 2021 року, в якій просив частково скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким зустрічний позов ОСОБА_6 (правонаступник - ОСОБА_2 ) задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 , зустрічного позову ОСОБА_2 , вважає його таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_2 стосовно визначення додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 під час розгляду справи. З цього приводу апелянт повідомляє, що при зверненні із зустрічним позовом ОСОБА_6 пояснено, що нею було пропущено строк на звернення із заявою про прийняття спадщини з обґрунтованих підстав, однак, як зазначає апелянт, судом першої інстанції не було надано оцінку наданим відомостям та доказам. Відтак, апелянт вважає, що підстави пропуску звернення до нотаріуса ОСОБА_6 були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї як для спадкоємця та є поважними через проходження нею лікування. Апелянт звертає увагу на те, що заповіт від 11.01.2008 року не містить вказівки, що заповідач все своє майно, яке буде належати заповідачу на день смерті, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося заповідає позивачу, тому вважає, що суд першої інстанції не врахував вказані обставини справи та не надав правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, встановлених під час розгляду справи. Також, на думку апелянта, судом першої інстанції мало бути враховано, що ОСОБА_5 відносився до осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині та визначено частку у спадщині в розмірі 1/6 (1/2 частина від 1/3, яку мав успадкувати) (т. 2, а.с. 94-104).
18 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку до Одеського апеляційного суду направлено апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 листопада 2021 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 , зустрічного позову ОСОБА_2 , вважає його таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не надана оцінка й не визначено дійсне коло спадкоємців, виходячи з наявних матеріалів справи й не враховано, що, незважаючи на те, що ОСОБА_4 зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак нею були пропущені строки такого звернення та остання не зверталася з вимогою про встановлення їй додаткового строку на прийняття спадщини. Тому, апелянт вважає, що зазначені обставини свідчать про неможливість визначення ОСОБА_4 як спадкоємця за законом. Апелянт звертає увагу на те, що заповіт від 11.01.2008 року не містить вказівки, що заповідач все своє майно, яке буде належати заповідачу на день смерті, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося заповідає позивачу, тому вважає, що суд першої інстанції не врахував вказані обставини справи та не надав правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, встановлених під час розгляду справи. Також, на думку апелянта, судом першої інстанції мало бути враховано, що ОСОБА_5 відносився до осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині та визначено частку у спадщині в розмірі 1/6 (1/2 частина від 1/3, яку мав успадкувати). З огляду на зазначене, апелянт просив частково скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 листопада 2018 року, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області, Южненської міської ради Одеського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити (т. 2, а.с. 105-115).
10 січня 2022 року постановлено ухвалу про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 117-121). Ухвалами від 22 липня 2022 року, після усунення недоліків, було відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 171-175, 179-183).
25 жовтня 2022 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , згідно якого остання зазначала, що ОСОБА_5 , правонаступником якого являється остання, та інші співвідповідача (за первісним позовом) в передбаченому законом порядку звернулися із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса, інших заяв для подальшого розрахунку часток та обов`язкових часток спадкоємців закон не передбачає. За таких обставин, стверджує, що посилання скаржника на відсутність звернення до нотаріуса спадкоємців з відповідними заявами є таким, що не відповідає дійсності та взагалі не може вважатися підставою для перегляду судового рішення (т. 2, а.с. 194-200).
Інші учасники справи своїм правом закріпленим положеннями ст. 360 ЦПК України не скористалися.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 11, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Сторони про дату, час та порядок проведення судового засідання повідомлялися належним чином. 
В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 – адвокат Бабков Вадим Дмитрович, представник ОСОБА_3 – адвокат Верховець Ксенія Сергіївна та представник ОСОБА_2 – ОСОБА_9 , апеляційні скарги підтримали в повному обсязі.
Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , виходячи із наступного.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районну управління юстиції в Одеській області 26.02.2013 року вчинено актовий запис № 8 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 37).
За життя ОСОБА_7 склала заповіт на користь ОСОБА_1 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, ОСОБА_10 , ( т. 1, а.с. 40).
19.07.2013 року ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівської районної державної нотаріальної конторою Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 36).
04.09.2013 року Комінтернівською районною державною нотаріальною конторою було зареєстровано заяву ОСОБА_5 про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 49).
10.12.2013 року на адресу державної нотаріальної контри надійшла заява ОСОБА_6 , якою вона повідомила при прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 (т. 1, а.с.53 на звороті).
10.12.2013 року на адресу державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 (т. 1, а.с.56 на звороті).
04.12.2017 року державним нотаріусом Лиманської (колишньої Комінтернівської) районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_11 , винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 10,08 га розташовану на території Сичавської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2500 для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельну ділянку площею 0,034 га для ведення особистого селянського господарства, так як неможливо визначити спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, розмір обов`язкової частки у спадщині та коло спадкоємців, які мають право на спадкування за законом (т. 1 а.с.63 на звороті, 64,65).
Приймаючи оскаржуване рішення щодо задоволення зустрічного позову в частині встановлення факту родинних відносин ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з ОСОБА_7 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач та його представник цей факт визнали у зв`язку з чим, зважаючи на положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, він не підлягає доказуванню. При цьому, суд відмовляє у задоволенні вимоги ОСОБА_6 в частині визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як дана вимога не може мати практичної реалізації за рішенням суду в зв`язку із смертю останньої під час розгляду справи.
Відмовляючи у задоволенні первинного та зустрічного позову в частині визнання права власності за сторонами на будинок та земельні ділянки суд виходив з того, що сторонами не доведено, а судовим розглядом справи не встановлено, вартості спадкового майна для визначення розміру обов`язкової частки спадкоємців, яка відповідно до ч. 2 ст. 1241 ЦК України визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні первинного позову суд виходив з того, що позивачі за зустрічним позовом є дітьми померлої ОСОБА_7 і мають право на обов`язкову частку у спадщині, яка визначається незалежно від змісту заповіту. За відсутності визначення кола спадкоємців та розміру обов`язкової частки не можливо вирішити питання про правильне оформлення права власності в порядку спадкування в тому числі позивача ОСОБА_1 .
Апеляційний суд, частково не погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, яка в свою чергу, закріплює черговість спадкоємців за законом.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. (ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України).
Згідно положень ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, може звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини у відповідності до положень ст. 1272 ЦК України.
Згідно матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області 26.02.2013 рокувчинено актовий запис № 8 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ). Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САВ № 343964 від 02.07.2008 року) та присадибної земельної ділянки, загальною площею 0, 2500 га (державний акт від 14.08.2007 року серія ЯЕ № 652237), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 15, 17); земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 10,87 га, яка розташована на території Сичавської сільської ради (державний акт від 22.01.2001 року серії І-ОД № 032480) (т. 1, а.с. 18, 18 зворот); та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 034 га (державний акт від 03.12.2007 року серія ЯЕ № 656942) (т. 1, а.с. 19-20).
На момент смерті ОСОБА_7 була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 згідно довідок Сичавської сільської ради № 137 та 138 від 01.04.2013 року (т. 1, а.с. 37 зворот, 38). 
Зважаючи на положення ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є її діти, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Зазначене встановлено наявними матеріалами та не спростовано сторонами по справі.
За життя ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений 11.01.2008 року секретарем виконавчого комітету Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, ОСОБА_10 , згідно змісту якого належні їй на підставі державного акту серії І-ОД № 032480, земельну ділянку загальною площею 10,87 га, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що належить їй на праві приватної власності та присадибну земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_1 . Копія зазначеного заповіту, засвідчена державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори, Савицькою О.В., наявна в матеріалах справи. Будь-яких відомостей щодо оскарження дійсності даного заповіту, складеного 11.01.2008 року ОСОБА_7 , матеріали справи не містять. Тобто, за наявності дійсного заповіту, зважаючи на положення ч. 1 ст. 1223 ЦК України, спадкоємцем частини майна, передбаченого заповітом, що належало на праві власності померлій ОСОБА_7 та входить до складу спадщини, є ОСОБА_1 .
При цьому, постановою державного нотаріуса Савицької О.В. від 04.12.2017 року, останньою було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із тим, що неможливо визначити спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, розмір обов`язкової частки у спадщині та коло спадкоємців, які мають право на спадкування за законом (т. 1 а.с.63 на звороті,64,65), у зв`язку із чим останній звернувся до суду із відповідними позовними вимогами за захистом своїх прав.
Разом з тим, в даному випадку, слід також враховувати положення ст. 1241 ЦК України згідно якої малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.
Непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону (ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Звертаючись до суду із зустрічними позовними вимогами щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було долучено до матеріалів справи відповідні копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , видане ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 111) та пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 серія НОМЕР_4 , видане ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 86). Тобто, в розумінні вищенаведеного положення ст. 1 Закону, останні є непрацездатними громадянами та зважаючи на ст. 1241 ЦК України, мають право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту складеного ОСОБА_7 заповіту. Також в матеріалах справи наявна копія пенсійного посвідчення ОСОБА_4 № НОМЕР_5 серія НОМЕР_6 (т. 1, а.с. 140), однак з відповідними позовними вимогами остання до суду не зверталася.
При цьому, під час визначення розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги та увесь склад спадщини, згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини.
Тобто, при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом. За правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємців за правом представлення (стаття 1266 ЦК України) (постанова ВС від 25.11.2020 по справі № 292/389/17).
Відповідно, зважаючи на те, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є її діти, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що встановлено наявними матеріалами справи, за таких обставин, розмір частки, яка б належала кожному, у разі спадкування за законом, становить всього майна, що належало на праві власності померлій. При цьому, враховуючи положення ст. 1241 ЦК України, згідно якої зазначені особи, які згідно наведеної статті мають право на обов`язкову частку, спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), тобто, в даному випадку, розмір такої обов`язкової частки становить 1/8 всього майна померлої ОСОБА_7 .
Разом з тим, з наявної в матеріалах справи копії спадкової справи №245/2013 заведеної після смерті ОСОБА_7 вбачається, що до Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області в межах встановленого ст. 1270 ЦК України строку, із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 36, 49). В подальшому, постановою державного нотаріуса від 04.12.2017 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із тим, що неможливо визначити спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та коло спадкоємців, які мають право на спадкування за законом. Листом № 2207/02-14 від 04.11.2013 року повідомлено ОСОБА_5 щодо долучення його заява до спадкової справи та необхідність надання відповідних документів, що підтверджують родинні зв`язки із померлою ОСОБА_7 .
Тобто, зазначені особи, враховуючи їх звернення із відповідними заявами про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, вважаються такими, що прийняли спадщину. При цьому, згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Зазначене також узгоджується з позицією ВС викладеною в постанові від 11.03.2020 року по справі № 210/1609/15, в якій зазначено, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Матеріалами справи також встановлено, що із відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори також звернулися ОСОБА_6 (заява від 10.12.2013 року (т. 1, а.с. 53 зворот) та ОСОБА_4 (заява від10.12.2013 року (т. 1, а.с. 56 зворот), тобто поза межами встановленого ст. 1270 ЦК України строку для вчинення відповідний дій, яким в подальшому державним нотаріусом було повідомлено про пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини та наявність розбіжностей у документах, що підтверджують родинні зв`язку із померлою (лист № 2616/02-14 від 23.12.2014 року та лист № 2617/02-14 від 23.12.2014 року).
Положенням постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а саме п. 24, закріплено та передбачено право особи, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, на звернення до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави доля встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні» (постанова ВС від 08 червня 2022 року по справі № 571/731/21).
Звертаючись в подальшому із позовними вимогами щодо встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, ОСОБА_6 підставами такого пропуску зазначала, що починаючи з 27.02.2012 року перебувала на лікуванні, знаходилася в медичному закладі. Зазначене, в свою чергу, підтверджується долученими останньою виписками з медичного закладу, а саме копія виписки № 1965/816 щодо перебування на лікуванні у стаціонарі в період з 30.07.2013 року по 07.08.2013 року (т. 1, а.с. 112); копія проведення УЗИ дослідження № 5064 датований 02.09.2013 року із зазначенням відповідного висновку – ехопризнаки гепатоза, ЖКБ (т. 1, а.с. 113); копія проведення УЗИ дослідження № 4718 датований 06.08.2013 року із зазначеннямвисновку – признаки хронічного панкреатиту, ліпотамоза підшлункової залози, ЖКБ (т. 1, а.с. 114); копія виписки-епікризу № 582/157 щодо перебування на лікуванні в період з 27.02.2012 року по 12.03.2012 року (т. 1, а.с. 115); копія виписки-епікризу № 3416/1037/320 щодо перебування на лікуванні в період з 30.09.2013 року по 14.10.2013 року (т. 1, а.с. 116). Тобто, відповідними матеріалами справи встановлено та підтверджено наявність поважних підстав пропуску встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини та як наслідок, наявність, зважаючи на положення 1272 ЦК України, підстав для встановлення відповідного додаткового строку.
Матеріалами справи, в свою чергу, також встановлено, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_7 входить також земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0, 034 га (державний акт від 03.12.2007 року серія ЯЕ № 656942), яка неохоплена заповітом, тому відповідно право на спадкування якої одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, яка в свою чергу, закріплює черговість спадкоємців за законом. За положеннями ч. 1 ст. 1267 ЦК України, розмір частки у спадщині спадкоємців за законом є рівними. Тобто, враховуючи зазначене та відповідно встановлені обставини справи у своїй сукупності, спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_7 мають право на спадкування вказаної земельної ділянки, що неохоплена заповітом, у рівних частках, а саме по кожному.
Разом з тим, згідно матеріалів справи, із зустрічними позовними вимогами щодо визнання права власності в порядку спадкування до суду першої інстанції звернулися ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та у зв`язку зі смертю яких ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.05.2021 року було залучено в якості правонаступника ОСОБА_5 – ОСОБА_3 та в якості правонаступника ОСОБА_6 – ОСОБА_2 .
В даному випадку слід враховувати диспозицію ст. 1266 ЦК України згідно якої, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, відповідно до положень ч. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». При цьому, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13).
Однак, вищезазначені обставини справи не було взято до уваги судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, у зв`язку із чим передчасно вирішено питання щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування.
За положенням ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення Комінтернівського районного суду Одеської області в частині відмовлених позовних вимог, із ухваленням у відповідні частині нового рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – задовольнити.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 листопада 2021 року – скасувати в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи – Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області про визнання права на спадок – задовольнити частково.
Визнати в порядку спадкування за заповітом право власності за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_7 ) на 6/8 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 .
Визнати в порядку спадкування за заповітом право власності за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_7 ) на 6/8 частки присадибної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських
будівель та споруд розміром 0,25 га, розташовану в АДРЕСА_1 .
Визнати в порядку спадкування за заповітом право власності за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_7 ) на 6/8 частки земельної ділянки розміром 10,87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Сичавської сільської ради.
Визнати в порядку спадкування за законом право власності за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_7 ) на 1/4 частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0,034 га, що розташована по АДРЕСА_1 .
В задоволені інших позовних вимог відмовити.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третіх осіб Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області, Южненської міської ради Одеського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом – задовольнити.
Встановити ОСОБА_2 додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини.
Визнати в порядку спадкування за законом право власності за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_8 ) на 1/8 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 .
Визнати в порядку спадкування за законом право власності за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_8 ) на 1/8 частки присадибної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром 0,25 га, розташовану в АДРЕСА_1 .
Визнати в порядку спадкування за законом право власності за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_8 ) на 1/8 частки земельної ділянки розміром 10,87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Сичавської сільської ради.
Визнати в порядку спадкування за законом право власності за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_8 ) на 1/4 частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0,034 га, що розташована по АДРЕСА_1 .
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участі третіх осіб Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області, Южненської міської ради Одеського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом – задовольнити частково.
Визнати в порядку спадкування за законом право власності за ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_9 ) на 1/8 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 .
Визнати в порядку спадкування за законом право власності за ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_9 ) на 1/8 частки присадибної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром 0,25 га, розташовану в АДРЕСА_1 .
Визнати в порядку спадкування за законом право власності за ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_9 ) на 1/8 частки земельної ділянки розміром 10,87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Сичавської сільської ради.
Визнати в порядку спадкування за законом право власності за ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_9 ) на 1/4 частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0,034 га, що розташована по АДРЕСА_1 .
В задоволені інших позовних вимог відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                          А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови сладений 19 вересня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк