ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД Єдиний унікальний номер справи: 650/30/22
Провадження № 33/819/113/22                        Доповідач: Воронцова Л.П.        

                                       Постанова
                                Іменем України

       29 серпня 2023 року                                                        м. Херсон        

Херсонський апеляційний суд у складі судді Воронцової Л.П., секретаря судового засідання Савицької А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 18 січня 2022 року, у справі про адміністративне правопорушення за ст. ст. 44-3, ч. 1 КУпАП, щодо ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 18 січня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 ч. 1 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді 17 000 грн. адміністративного штрафу. Стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 496,20 грн.
У постанові суду зазначено, що 21.12.2021 року о 10-00 годині та 23.12.2021 року о 12-00 год. за місцем свого проживання ОСОБА_1 порушив правила самоізоляції, так як мав контакт з пацієнтом, у якого підтверджений випадок СОVID-19, та зобов`язаний був виконувати встановлені правила карантину згідно постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 ч. 1 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати постанову Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 18 січня 2022 року відносно нього, закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 ч. 1 КУпАП, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи, поновити строк на апеляційне оскарження.
В обґрунтування вимог про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що при винесені оскаржуваної постанови він присутній не був, про її наявність дізнався і отримав наручно 29.01.2022 року.
В обґрунтування скарги зазначив, що матеріали справи про адміністративні правопорушення не містять жодних доказів його причетності до скоєння цих адміністративних правопорушень, стверджуючи що він зареєстрований та постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 , його мати ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою:
АДРЕСА_2 , тобто окремо від його сім`ї і нього, доказів про те, що він контактував з матір`ю в період її захворювання на «СОVID-19» в матеріалах справи не містяться. Суд не з`ясував його матеріального становища, так як, штраф накладений судом дуже великий для його сім`ї, він є непрацюючою людиною, моє двох малолітніх дітей. В матеріалах справи відсутні докази про те, що він дав згоду на самоізоляцію з використанням електронного сервісу «Дій вдома» Єдиного державного веб- порталу електронних послуг на підставі медичних документів щодо захворювання особи з якою він мав контакт. В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені свідки, які б могли підтвердити факт порушення ним самоізоляції.
Перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті7та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана скаржником в строк а саме 08.02.2022 року, останнім днем оскарження постанови суду є 09.02.2022 року, тому необхідності для вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду не є необхідним.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 (далі- Постанова), з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (далі — СОVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2” (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 “Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2” (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 “Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2” (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029). на усій території України встановлено карантин.
Постановою передбачено, що лікуючий лікар визначає на підставі галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я строк самоізоляції хворого на СОVID-19 або особи з підозрою на інфікування СОVID-19.
Строк самоізоляції становить 14 днів для осіб, які:
- мали контакт із хворим на СОVID-19, крім осіб, які під час виконання службових обов`язків використовували засоби індивідуального захисту відповідно до рекомендацій щодо їх застосування, з моменту контакту із хворим; 
- здійснили перетин державного кордону або контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповані території в Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та виїзду з них і перебувають на самоізоляції з використанням системи через мобільний додаток, з моменту перетину державного кордону або контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповані території в Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та виїзду з них. За приписами пункту 27 Постанови особи, які потребують самоізоляції, зобов`язані постійно перебувати у визначеному ними місці самоізоляції, утримуватися від контакту з іншими особами, крім тих, з якими спільно проживають.
Як вбачається з матеріалів справи, наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на поясненнях свідків ОСОБА_2 , і ОСОБА_3 , які в своїх поясненнях зазначили про те, що 21.12.2021 року приблизно о 09:00 та 23.12.2021 року ОСОБА_1 який повинен був перебувати на самоізоляції у зв`язку з тим що хворіє його матір, з якою він разом проживає, але він їздив на машині до магазину і постійно порушує самоізоляцію.
З пояснень від 21.12.2021 року ОСОБА_1 вбачається, що він був повідомлений лікарем про те, що йому необхідно перебувати на самоізоляції у зв`язку з тим, що на СОVID- 19 захворіла його матір ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , він дійсно порушив самоізоляцію коли поїхав до магазину за продуктами, зазначив що більше цього порушувати самоізоляцію не буде. /а.с. 5/
З пояснень від 23.12.2021 року ОСОБА_1 вбачається, що він дійсно 23.12.2021 року поїхав на машині до магазину щоб придбати продукти харчування, на короновірус СОVID-19 він не хворий. /а.с. 20/
Відповідно до протоколів серії ВАВ № 440865 від 21.12.2021 року та серії ВАВ № 440861 від 23.12.2021 року зафіксовано, що 21.12.2021 року о 10-00 годині та 23.12.2021 року о 12-00 год. за місцем свого проживання ОСОБА_1 порушив правила самоізоляції, так як мав контакт з пацієнтом, у якого підтверджений випадок СОVID-19, та зобов`язаний був виконувати встановлені правила карантину згідно постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 ч. 1 КУпАП./а.с. 3,18/
Таким чином, проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, тому доводи апелянт про те, що судом невірно встановлені обставини справи, не заслуговують на увагу.
Крім того, матеріалами справи спростовуються доводи скарги ОСОБА_1 про те, що згода на самоізоляцію ним не підписувалась, оскільки з пояснень ОСОБА_1 від 21.12.2021 року вбачається те, що лікар повідомив його про те, що йому необхідно перебувати на самоізоляції у зв`язку з виявленням СОVID-19 у його матері ОСОБА_4 , і він самоізоляцію порушив (а.с.7). Норма щодо встановлення самоізоляції для осіб, які контактували з хворими на COVID-19 носить імперативний характер, тому невнесення лікарем інформації відносно такої особи до електронного сервісу «Дій вдома» на наявність складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не впливає.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 хворів на СОVID-19, і що така поведінка останнього призвела до тяжких наслідків.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, а тому висновок суду про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП є законним та обґрунтованим.
Проте, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до вимог ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, ступінь його вини, відсутність тяжких наслідків, наявність у нього двох малолітніх дітей, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, апеляційний суд приходить до висновку, що на підставі ст.22 КУпАП ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.
На думку суду апеляційної інстанції, застосування такого заходу, як усне попередження, буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскаржувана постанова судді першої інстанції підлягає скасуванню із звільненням порушника від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП.
Керуючись ст. 40-1, ст. 294 КУпАП України,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 18 січня 2022 року, якою ОСОБА_1  притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Застосувати до ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП захід впливу у вигляді попередження.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського
апеляційного суду                                                                 Л.П. Воронцова