ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6131/22                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
                    
Судді-доповідача:                                                                                                                          Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                    Кобаля М.І, Костюк Л.О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, у якому просить суд:  
- визнати протиправною бездіяльність щодо відмови у нарахуванні одноразової грошової допомоги та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 1 189 500 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що є спадкоємцем усього майна після смерті матері - ОСОБА_2 , яка проходила службу в управлінні Служби безпеки України в Черкаській області, тому має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 1  189 500 грн.
Позивач вважає незаконною відмову відповідача у виплаті вказаної допомоги, оскільки застосовано редакцію статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» із змінами, які внесені у 2022 році, тоді як необхідно застосовувати редакцію Закону, яка діяла на момент смерті матері позивача, відповідно до якої така виплата здійснювалася за випадків, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, та призначення і отримання одноразової грошової допомоги мали право члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на тому, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 не приймає рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, а її виплата можлива лише після ухвалення позитивного рішення Службою безпеки України.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач є членом сім`ї померлої і даний факт підтверджується належними доказами. Апелянт зазначає, що відповідач по справі не заперечував непідвідомчість вирішення ним спірного питання, відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про вибір позивачем неналежного способу захисту порушеного права.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з участю сторін у режимі відеоконференції відмовлено.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Апелянтом подано відповідь на відзив, за змістом якого останній наполягає на задоволенні апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що матір позивача ОСОБА_2 з 01.03.1995 по 08.10.2021 проходила військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Черкаській області на неоперативних посадах.
Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2021 №97-ОС/дск ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу управління у зв`язку зі смертю.
21.09.2022 позивач, посилаючись на ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», подав до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву, в якій просив нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю його матері ОСОБА_2 .
До заяви позивач долучив копії наступних документів: копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , довідку про причину смерті, копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію паспорта громадянина України, реквізити банківського рахунку на ім`я ОСОБА_1 .
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 №21/м-277/19/31 від 28.09.2022 позивачу повідомлено про відмову в задоволенні заяви, посилаючись на те, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого), тоді як позивач не підтвердив наведеного статусу.
Не погоджуючись із відмовою, викладеною в листі, позивач звернувся до суду з даним позовом.
У межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 не приймає рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, а її виплата можлива лише після ухвалення позитивного рішення Службою безпеки України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку,  що викладені в позовній заяві вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією  та законами України.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частиною першою ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п. 2 частини другої ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».  
Частиною шостою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Частиною дев`ятою ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом 2 пункту 4 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975) одноразова грошова допомога призначається у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби.
Відповідно до п. 5 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
Згідно з п. 10 Порядку № 975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.  
До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).
Відповідно до п. 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Пунктом 13 Порядку № 975 визначено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку; розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Отже, розпорядник бюджетних коштів - Служба безпеки України приймає рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 28.09.2022 апелянту відмовлено у задоволенні заяви щодо виплати одноразової грошової допомоги.
Втім, на підставі системного аналізу законодавчих норм, колегія суддів вбачає порушення відповідачем порядку розгляду заяви ОСОБА_1 , оскільки зі змісту пункту 13 Порядку № 975 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 за наслідком розгляду звернення апелянта щодо отримання одноразової грошової допомоги складає лише висновок щодо виплати такої допомоги та подає його у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів, в даному випадку   - Службі безпеки України.
Колегія суддів зауважує на помилковості висновку суду першої інстанції щодо вибору позивачем неправильного способу захисту, оскільки саме відповідачем в даному випадку порушено законодавчий порядок, черговість та етапність розгляду заяви ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця, що полягає у одноосібному розгляді такого звернення начальником ІНФОРМАЦІЯ_1. Вищезазначене в свою чергу і стало підставою порушення прав та інтересів позивача та як наслідок звернення останнього із судовим позовом.
За таких умов, колегія суддів висновує порушення відповідачем порядку розгляду звернення ОСОБА_1 та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення, оформленого листом ІНФОРМАЦІЯ_1 №21/м-277/19/31 від 28.09.2022.
            Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом .№ 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному орлані, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 Конвенції вимагає, засіб захисту, який повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації.
Відповідно до п.10 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку задоволення адміністративного позову суд може обрати фактично будь-який спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
За таких умов, з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача суд вважає, що способом відновлення такого права є вихід за межі позовних вимог шляхом визнання протиправною відмови ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.09.2022 щодо нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином розглянути звернення ОСОБА_1 з питання нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю його матері ОСОБА_2 з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Приписи ч. 3 ст. 139 КАС України визначають, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність зміни розподілу судових витрат і стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1  витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, в сумі 992,40 грн. за подання позовної заяви та 1488,60 грн. за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог немайнового характеру.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі №580/6131/22 скасувати, прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.09.2022 №21/м-277/19/31 щодо нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .  
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ:НОМЕР_2) належним чином розглянути звернення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з питання нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю його матері ОСОБА_2 з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.
У задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ:НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані із сплатою судового збору, в сумі 2  481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                                                                 О.М.Кузьмишина

Судді                                                                                                                                            М.І. Кобаль
                                                                                                    Л.О. Костюк