ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 р. 	Справа № 440/4726/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2022, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 05.09.22  по справі № 440/4726/22
за позовом                ОСОБА_1  
до               Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області ,               Головного управління Національної поліції в Полтавській області                       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії МВС України в Полтавській області (далі - УМВС України в Полтавській області в особі ліквідаційної комісії, перший відповідач), Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі – ГУНП в Полтавській області, другий відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не нарахування та не виплати надбавки ОСОБА_1 за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15 % від посадового окладу в період з 29 липня 2010 року по 29 вересня 2011 року;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15 % від посадового окладу за період з 29 липня 2010 року по 29 вересня 2011 року;
- визнати протиправною бездіяльність УМВС України в Полтавській області в особі ліквідаційної комісії щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації додаткового грошового забезпечення з урахуванням надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 29 липня 2010 року по 29 вересня 2011 року;
- зобов`язати УМВС України в Полтавській області в особі ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію додаткового грошового забезпечення з урахуванням надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 29 липня 2010 року по 29 вересня 2011 року;
- визнати протиправною бездіяльність УМВС України в Полтавській області в особі ліквідаційної комісії та Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з включенням надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 29 липня 2010 року по 29 вересня 2011 року;
- зобов`язати УМВС України в Полтавській області в особі ліквідаційної комісії та Головного управління Національної поліції в Полтавській області здійснити доплату одноразової грошової допомоги з включенням надбавки за службу в умовах режимних обмежень ОСОБА_1 за період з 29 липня 2010 року по 29 вересня 2011 року та надати довідку про додаткові види грошового забезпечення з включенням відповідної надбавки;
- визнати протиправною бездіяльність УМВС України в Полтавській області в особі ліквідаційної комісії та Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не включення до довідки про додаткові види грошового забезпечення надбавки за службу в умовах режимних обмежень ОСОБА_1 , за період з 29 липня 2010 року по 29 вересня 2011 року;
- зобов`язати УМВС України в Полтавській області в особі ліквідаційної комісії та Головного управління Національної поліції в Полтавській області направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 з включенням надбавки за службу в умовах режимних обмежень, за період з 29 липня 2010 року по 29 вересня 2011 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність дій відповідачів в частині невключення до грошового атестату ОСОБА_1 , на підставі якого нараховується пенсія, надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15%, внаслідок чого позивач отримує пенсію у неналежному розмірі. Стверджує, що оскільки наказом начальника УМВС України в Полтавській області від 29.07.2010 №203 о/с ОСОБА_1 було надано допуск до робіт з державною таємницею по другій формі (інформація зі ступенем «цілком таємно» та «таємно»), який припинено наказом від 15.11.2011 № 351 о/с у зв`язку зі звільненням, позивач мав право на виплату надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% відповідно до Закону України «Про державну таємницю», Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 №414 (далі – Положення № 414) та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу ОВС, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499 (далі – Інструкція № 499).
Наполягав, що у разі, якщо особа отримала в установленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням № 414, про що видати відповідний розпорядчий документ. Пославшись на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 813/2925/18, від 27.05.2020 у справі № 821/146/16, стверджував, що невиплата надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі № 440/4726/22 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36014), УМВС України в Полтавській області в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36014) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі № 440/4726/22 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції залишено поза увагою ненадання відповідачем доказів на спростування тієї обставини, що посади, які позивач займав під час служби в органах міліції, були безпосередньо пов`язані з виконанням робіт та завдань, пов`язаних з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становлять державну таємницю. Навпаки УМВС в Полтавській області в особі ліквідаційної комісії у листі за вих. № М-3713 л.к. від 008.12.2012 частково були наведені документи з грифом «таємно» та «цілком таємно», з якими позивач працював на займаних посадах в ОВС.
Отже, факт отримання позивачем у встановленому законом порядку допуску до державної таємниці, робота в державному органі, характер умов праці, а також займана посада начальника Зініківського РВ УМВС України в Полтавській області, яка передбачала режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, контролем за дотриманням підлеглими в підрозділі, організацію та контроль заходів, як голови Зініківського РВ УМВС України в Полтавській області по дотриманню державної таємниці працівниками підрозділу, за відсутності доказів протилежного, є підставою для призначення спірної надбавки, з видачею відповідного розпорядчого документу.
Перший відповідач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказав на відсутність доказів, що підтверджують роботу позивача з секретними документами, зокрема у спірний період ОСОБА_1 не було підготовлено жодного документа з грифом обмеження доступу "таємно" чи "цілком таємно", а затвердження номенклатури чи візування актів знищення секретних справ не означає постійну роботу зі змістом цих документів. Наголосив, що у спірний період відповідно до вимог п. 2.8.4 та п. 2.8.5 Інструкції № 499 наказ по особовому складу щодо встановлення позивачу спірної надбавки не видавався.
Позивач у надісланій відповіді на відзив, вказав, що першим відповідачем жодним чином не спростовано твердження та аргументи, викладені в апеляційній скарзі.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом – КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 15.10.2010 по 29.09.2011 проходив службу у Зіньківському районному відділі УМВС в Полтавській області на посаді начальника Зіньківського районного відділу УМВС в Полтавській області.
Під час проходження служби позивач мав доступ до робіт, пов`язаних з державною таємницею, по другій формі (інформація зі ступенями секретності "цілком таємно" та "таємно"), наданий наказом УМВС в Полтавській області від 29.07.2010 № 203 о/с дск.
Відповідно до архівного витягу УМВС України в Полтавській області від 14.08.2018 №156 ОСОБА_1 , звільненому з посади начальника Зіньківського районного відділу, наказом УМВС України в Полтавській області від 15.11.2011 №357 о/с дск припинено доступ до інформації зі ступенями секретності "цілком таємно" та "таємно".
Зіньківським районним відділом УМВС в Полтавській області виготовлено та направлено до ГУПФ України в Полтавській області грошовий атестат № 14, яким визначено, що до складу грошового забезпечення входить: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років у розмірі 35%; надбавка за виконання особливо-важливих завдань (50%); надбавка за оперативно-розшукову діяльність (50%); премія за вересень 2011 року (36%), індексація грошового утримання за вересень 2011 року.
У 2018 році позивач звернувся до УМВС України в Полтавській області із заявою щодо включення до грошового атестату надбавки за службу в умовах режимних обмежень та складання нової довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії.
08.08.2018 листом № 4/М-672 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для включення надбавки за службу в умовах режимних обмежень до грошового атестату та довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії.
Листом № 39/М-23 від 19.02.2019 ліквідаційна комісія УМВС України в Полтавській області, на звернення позивача, повідомила, що оскільки надбавка не була встановлена разом з наданням доступу до робіт, пов`язаних з державною таємницею, відповідно не виплачувалася, не вказана в грошовому атестаті та відсутня у переліку складових грошового забезпечення.
Листом № 4/М-27 від 22.02.2022 ліквідаційна комісія УМВС України в Полтавській області повідомила позивачу, що відповідно до п. 1.6 Інструкції № 499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачувалося за місцем служби. У період з 29.07.2010 по 29.09.2011 ОСОБА_1 проходив службу в Зіньківському РВ УМВС України в Полтавській області, який був окремою юридичною особою і здійснював нарахування та виплату грошового забезпечення. Питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за службу в умовах режимних обмежень у період з 29.07.2010 по 29.09.2011 не відноситься до повноважень УМВС України в Полтавській області. При цьому відсутня можливість надіслати звернення ОСОБА_1 за належністю, оскільки 04.07.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про ліквідацію Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області. Зазначено, що правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 вказаної надбавки у період з 29.07.2010 по 29.09.2011 у ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області відсутні.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 29.07.2010 по 29.09.2011, не нарахування та невиплати індексації додаткового грошового забезпечення з урахуванням надбавки за службу в умовах режимних обмежень, не включення до довідки про додаткові види грошового забезпечення надбавки за службу в умовах режимних обмежень, не направлення до Головно управління Пенсійного фонду України в Полтавській області грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення з включенням надбавки за службу в умовах режимних обмежень, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження винесення наказу про встановлення ОСОБА_1 надбавки за службу в умовах режимних обмежень, який мав слугувати підставою для її виплати відповідно до Закону України «Про державну таємницю», Положення № 414 та Інструкції № 499. Судом враховано, що доказів на підтвердження систематичної роботи позивача з відомостями, що становлять державну таємницю сторонами до суду не надано, а сам по собі допуск до державної таємниці не є однозначною підставою для здійснення виплати надбавки.
Врахувавши положення ч. 4 ст. 105 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" від 16.09.2015 № 730 та загальнодоступні відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що УМВС України в Полтавській області на момент розгляду справи перебуває в стані припинення, має цивільну правоздатність цієї юридичної особи, а отже є належним відповідачем у справі. Натомість, Зіньківський РВ УМВС України у Полтавській області, в якому позивач проходив службу, не може бути відповідачем по справі внаслідок його припинення, а тому підстави для залучення чи заміни відповідача у суду відсутні. В свою чергу, ГУНП у Полтавській області у спірних правовідносинах не вчиняв у відношенні позивача жодних протиправних дій чи бездіяльності.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУ НП в Полтавській області щодо не нарахування та не виплати надбавки за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15 % від посадового окладу в період з 29.07.2010 по 29.09.2011 та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15 % від посадового окладу за період з 29.07.2010 по 29.09.2011, суд зазначив, що з боку другого відповідача відсутні жодні порушення прав позивача, що зумовлює відмову у їх задоволенні.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі - Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Згідно з частиною третьою статті 43 Закону № 2262-ХІІ пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Правовідносини щодо виплати грошового забезпечення працівників міліції були врегульовані Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ.
Згідно з приписами статті 19 Закону України “Про міліцію” (чинного на час проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ) форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати. Органи місцевого самоврядування можуть провадити для працівників міліції додаткові виплати понад встановлені Кабінетом Міністрів України розміри.  
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі – Постанова № 1294) (чинної на час проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до приписів підпункту 8 пункту 6 Постанови № 1294 передбачено виплачувати надбавку за виконання функцій державного експерта з питань таємниць та надбавку за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу - у розмірах та порядку, визначених законодавством.
 Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач у період з 29.07.2010 по 29.09.2011 проходив службу в органах внутрішніх справ, а саме в Зіньківському РВ УМВС України в Полтавській області.
Відповідно до грошового атестата № 14, виданого Зіньківським РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_1 , грошове забезпечення позивача на момент звільнення з органів внутрішніх справ складалось з: посадового окладу у розмірі 1250,00 грн, окладу за спеціальним званням - 130,00 грн, відсоткової надбавки за вислугу років (35%) - 483,00 грн, надбавки за виконання особливо-важливих завдань (50%) - 931,50 грн; надбавки за оперативно-розшукову діяльність (50%) - 625,00 грн; премії за вересень 2011 року (36%) - 1231,02 грн; індексації грошового утримання за вересень 2011 року - 1189,99 грн.
Надбавка за службу в умовах режимних обмежень до грошового атестата позивача включена не була.
Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон України «Про державну таємницю» № 3855-ХІІ від 21.01.1994 (далі за текстом - Закон №3855-ХІІ).
Згідно з ч.1 ст.20 Закону № 3855-ХІІ державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації мають право провадити діяльність, пов`язану з державною таємницею, після надання їм Службою безпеки України спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці із ступенями секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно» надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.
Положеннями ч. 7 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ установлено, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.
За приписами ч. 1 ст. 23 Закону № 3855-ХІІ залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно»; форма 2 для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» та «таємно»; форма 3 для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «таємно», а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 10 років; для форми 3 - 15 років.
Нормами ст. 30 Закону № 3855-ХІІ передбачено, що в разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог Закону № 3855-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 15 червня 1994 року № 414 затвердив Положення № 414, яке визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі особи, які працюють в умовах режимних обмежень).
Згідно з п. 2 Положення № 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», 10 відсотків.
Відповідно до п. 5 Положення № 414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.
Згідно з п. 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.
Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.
На виконання підпункту 2.9.1 Інструкції № 499 особам рядового і начальницького складу, які проходять службу в умовах режимних обмежень, виплачується надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.
Відповідно до підпункту 2.9.3, 2.9.4 Інструкції № 499, виплата надбавки особам рядового і начальницького складу за службу в умовах режимних обмежень здійснюється на підставі затверджених керівниками органів, підрозділів, закладів та установ органів внутрішніх справ номенклатури посад осіб рядового і начальницького складу, які підлягають оформленню на допуск до державної таємниці.
Надбавка за службу в умовах режимних обмежень установлюється особам рядового і начальницького складу за займаною посадою наказом про особовий склад на підставі мотивованих рапортів керівників структурних підрозділів, погоджених з режимно-секретним підрозділом.
Згідно з підпунктами 2.9.5, 2.9.6 Інструкції № 499 у рапорті зазначаються: дата оформлення допуску особи рядового чи начальницького складу до державної таємниці, форма допуску, ступінь секретності відомостей, що становлять державну таємницю, з якими за функціональними обов`язками за посадою постійно працює особа рядового чи начальницького складу, номер номенклатури посад, що підлягають оформленню на допуск до державної таємниці.
Проект наказу про особовий склад погоджується з фінансовим та режимно-секретним підрозділами органів, підрозділів, закладів та установ органів внутрішніх справ.
Аналізуючи наведені вище положення законодавства можна дійти висновку, що надання допуску до державної таємниці передбачає визначення необхідності роботи громадянина з секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.
Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання у особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати в установленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону №3855-ХІІ залежить від ступеня секретності.
Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.
Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон № 3855-ХІІ та прийняте урядом на його виконання Положення № 414.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що положення ст. 30 Закону № 3855-ХІІ, п.п. 2, 5 Положення № 414 слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.
Щодо останнього, то для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю. Це можна встановити, зокрема, на підставі посадових інструкцій, внутрішніх відомчих документів та/або підзаконних нормативних актів, які містять вимоги для зайняття певної посади у відповідному органі або регламентують порядок виконання робіт/завдань, що вимагають доступу до державної таємниці.
Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням № 414, про що видати відповідний розпорядчий документ.
Саме до таких висновків дійшов Верховний суд у постановах від 25.04.2018 у справі № 802/74/15-а, від 25.07.2019 у справі №296/6615/17.
Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів зауважує, що факт надання доступу до державної таємниці ще не свідчить про постійну роботу особи з відомостями, що становлять державну таємницю.
Так, позивач, у період роботи з 2010 по 2011 роки мав доступ до державної таємниці за формою 2 (два) на підставі наказів від 29.07.2010 №203 о/с та від 15.11.2011 №351 о/с про припинення доступу.
При цьому, для встановлення, нарахування та виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з огляду на положення Закону № 3855-ХІІ, Положення № 414 та Порядку № 260 необхідною умовою є постійність праці з відомостями, що становлять державну таємницю.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 у справі №440/4726/22, серед іншого, зобов`язано відповідачів надати до суду інформацію щодо того, що позивач мав допуск до державної таємниці (копії наказів за період з 29.07.2010 по 29.09.2011); інформацію щодо встановлення надбавки за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% за період з 29.07.2010 по 29.09.2011; наказу про встановлення і виплату позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% за період з 29.07.2010 по 29.09.2011.
Згідно з листом УМВС України в Полтавській області від 08.12.2021 №М-3713 л.к. у період за 2010 - 2011 роки, у час коли ОСОБА_1 перебував на посаді начальника Зініківського РВ, передані номенклатури секретних справ та акти про знищення справ, журналів, нормативних актів та секретних спецвидань. При перегляді справи (фонд 43, опис 1.6, арх. 62, арк. 6-8) встановлено, що ОСОБА_1 була затверджена номенклатура цілком таємних і таємних справ на 2011 рік від 19.01.2011 № 5дск. Також ОСОБА_1 були затверджені акти про знищення секретних справ від 27.11.2020 № 175 дск, від 05.01.2010 № 174 дск, від 03.01.2011 № 1, від 19.01.2011 № 5 дск, від 28.02.2011 № 36 дск, від 20.06.2011 № 918дск (фонд 43, опис 1.6, арх. 76, арк. 12-13, 15-16, 19-23, 24-25, 29-30). Копії зазначених документів не надано внаслідок відсутності можливості, оскільки відповідно до наказу МВС України від 26.12.2016 №1351 відомості, що у них містяться підпадають під дію Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в системі МВС України.
При перегляді архівних справ Зіньківського РВ, документів, що підтверджують роботу ОСОБА_1  із секретними документами не виявлено. Протоколи засідань Експертної комісії Зіньківського РВ з питань таємниць за 2010-2011 роки та посадові інструкції працівників Зіньківського РВ на архівне зберігання не надходили.
Отже, наведеним вище листом фактично підтверджується відсутність доказів, які б безпосередньо свідчили про роботу позивача з секретними справами, документами, зокрема їх створення, оброблення, ознайомлення, ведення.
Колегія суддів зазначає, що про постійність праці з відомостями, що становлять державну таємницю, у свою чергу, згідно з положеннями Інструкції № 499, можуть свідчити мотивовані рапорти заступників керівників структурних підрозділів, погоджених з режимно-секретним підрозділом, а також відповідний наказ керівника органу, яким і встановлюється надбавка за службу в умовах режимних обмежень.
Відсутність мотивованого рапорту щодо встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, наказу керівника про установлення та виплату такої надбавки, письмового погодження з режимно-секретним підрозділом відповідного органу відповідно до Інструкції № 499 свідчить про відсутність правових підстав для виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.08.2019 у справі № 820/5122/17 та від 24.10.2018 у справі № 820/1033/17.
Колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження надходження до першого відповідача мотивованих рапортів щодо роботи позивача з документами в умовах режимних обмежень. 
Колегія суддів вважає слушним висновок суду першої інстанції, що затвердження номенклатури цілком таємних та таємних справ на 2011 рік від 19.01.2011, затвердження актів про знищення секретних справі в період з 27.11.2010 по 20.06.2011 не може свідчити про системність та постійність роботи з розроблення, виготовлення, обліку, зберігання використання документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймання рішень з цих питань або здійснення постійного контролю за станом охорони державної таємниці у розумінні вимог ст. 30 Закону № 3855-XII та п. 5 Положення № 414 та відповідно наявності права позивача на отримання щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% від посадового окладу за період з 29.07.2010 по 29.09.2011.
Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відповідні документи (накази керівника про встановлення та виплату надбавки, рапорт керівника структурного підрозділу, письмові погодження з режимно-секретним підрозділом відповідного органу), колегія суддів не вбачає підстав для зобов`язання ліквідаційну комісію УМВС у Полтавській області встановити позивачу надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за спірний період.
Колегія суддів зазначає, що постанови Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 813/2925/18, від 27.05.2020 у справі №821/146/16, від 28.01.2021 у справі № 240/229/20, на які посилається апелянт в обґрунтування власної позиції, не містять висновків, з яких безпосередньо слідувало б, що за відсутності доказів на підтвердження здійснення особою роботи в умовах режимних обмежень та відповідного наказу про встановлення надбавки, наслідком є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку надбавку.
За висновком Верховного Суду у таких справах необхідним є з`ясування питання обсягу функціональних обов`язків особи за посадою, умови, яким вона має відповідати для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю. Це можна встановити, зокрема, на підставі посадових інструкцій, внутрішніх відомчих документів та/або підзаконних нормативних актів, які містять вимоги для зайняття певної посади у відповідному органі або регламентують порядок виконання робіт/завдань, що вимагають доступу до державної таємниці.
Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.
Водночас, колегією суддів встановлено, що наявні в матеріалах справи докази, зокрема листи УМВС в Полтавській області, якими вказано характер дій відповідача щодо роботи з таємними документами, зокрема, лише підписання актів про знищення справ та затвердження номенклатури, не свідчать про те, що характер умов праці ОСОБА_1 , передбачали постійні режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці. Крім того, з вищенаведених нормативно-правових актів чітко і однозначно слідує, що за наявності підстав для виплати надбавки керівник відповідного органу зобов`язаний призначити її у відповідному розміру, про що видати відповідний розпорядчий документ, який у спірних відносинах не видавався.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо  відсутності у позивача права позивача на таку доплату за спірний період та, як наслідок, підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо не нарахування та не виплати надбавки ОСОБА_1 за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15 % від посадового окладу в період з 29 липня 2010 року по 29 вересня 2011 року та зобов`язання вчинити відповідні дії.
З огляду на непідтвердження в судовому порядку наявності підстав для виплати позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, колегія суддів вважає, що інші позовні вимоги, як похідні, також задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що колегія суддів не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 по справі № 440/4726/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова