Справа №588/141/23 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Огієнко О. О.	
Номер провадження 33/816/430/23 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

18 липня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Баришевої А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 588/141/23 за апеляційною скаргою захисника КУЧМІЙ Д. В. на постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 11.04.2023, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_2 ,
захисника – адвоката Кучмій Д. В.,   
установив:

У поданій апеляційній скарзі (з доповненнями) захисник КУЧМІЙ Д. В. просить скасувати постанову судді та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, оскільки суддя суду першої інстанції не з`ясував всіх фактичних обставин справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду. Протокол в порушення вимог ст. 256 КУпАП не містить посилання на конкретний пункт порушених ОСОБА_2 ПДР, суть правопорушення не відповідає фактичним обставинами справи, відеозаписи не є безперервними, не містять відомостей щодо законності підстав зупинки ОСОБА_2 , виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння, залучення двох свідків. Крім цього, розписка ОСОБА_2 про відмову здати біосередовище в силу об`єктивних причин  написана під диктовку медсестри, а факт перебування останнього у стані наркотичного сп`яніння встановлений зі слів ОСОБА_2 без проведення лабораторних досліджень, які є обов`язковими. Показання свідків не доводять дотримання процедури огляду на стан наркотичного сп`яніння та вину ОСОБА_2 поза розумним сумнівом. 
Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 11.04.2023 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 536,80 грн судового збору.
Згідно постанови судді, 12.01.2023 о 22 год. 55 хв. у м. Тростянець вул. Павлова, 1, ОСОБА_2 керував т/з Opel Vectra, н. з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, розширенні зіниці, які не реагують на світло). Від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, а також вчинив дії щодо ухилення від проходження огляду, а саме відмовився надавати біологічне середовище, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Кучмія Д. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Законодавство України про адміністративне правопорушення складається з КУпАП та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП), а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП). При цьому правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність (ст. 9 КУпАП), а на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність для особи, яка керує т/з, настає, крім іншого, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, що кореспондується з вимогами п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.
Постанова суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки суддя суду першої інстанції не дав належної оцінки наявним у справі доказам, не оцінив їх відповідність вимогам законодавства та всупереч наведеним вимогам КУпАП прийняв необґрунтоване рішення про вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя суду першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 116539 від 13.01.2023, документи Тростянецької міської лікарні  Тростянецької МР, а саме акт медичного огляду № 8 від 12.01.2023, письмову заяву ОСОБА_2 про відмову від сдачі сечі на наркотики, відеозапис з технічних засобів працівників поліції, показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та поліцейських ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .  
Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком місцевого суду, який не відповідає фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Згідно ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Водночас відповідно п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння» у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. 
Порядок огляду водія на стан наркотичного сп`яніння врегульований розділом ІІІ вказаної Інструкції, згідно п. 7-8 якого проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове, а метою такого лабораторного дослідження є виявлення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.
Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу (п.12-13 розділу ІІІ Інструкції). 
За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду (п. 15 розділу ІІІ Інструкції).
З матеріалів справи убачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 був зупинений 12.01.2023 о 22-55 год. 
Після короткої розмови поліцейський запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікарні, а після прибуття до лікарні ОСОБА_2 пройшов огляд за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер». В результаті цього проведеного огляду був отриманий негативний результат. Пізніше через те, що ОСОБА_2 не міг здати аналіз сечі, на нього був складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП як за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Разом з тим, у судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що не відмовлявся від проходження огляду та не ухилявся від здачі аналізів, а сечу не зміг здати, оскільки лікар весь час був біля нього.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 надав аналогічні показання, а також пояснив, що намагався виконати всі вказівки лікаря, пив багато води, йому кололи магнезію, що відображено на відео з нагрудних камер працівників поліції та підтверджується показаннями свідка ОСОБА_3 , яка проводила медичний огляд ОСОБА_2 , згідно яких для перевірки ОСОБА_2 на наркотичні речовини необхідно було здати сечу, оскільки в лікарні наявні лише швидкі тести для дослідження сечі. При цьому ОСОБА_2 сказав, що не хоче мочитися, йому давали пити воду, але здати мочу він не зміг. Також ОСОБА_2 було запропоновано здати мочу за допомогою катетера, але він відмовився, так як ця процедура неприємна. 
Свідок ОСОБА_4 пояснила, що коли потрібно було здавати біологічне середовище, то ОСОБА_2 відмовився здавати сечу та написав письмову відмову. Кров не брали на аналіз, оскільки немає можливості провести аналіз. У ОСОБА_2 був великий тиск, а вона все робила за вказівкою лікаря. 
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами; обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними, достовірними, допустимими і достатніми доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення.
Письмова відмова ОСОБА_2 від здачі біосередовища (сечі) на наркотичне сп`яніння, також не може бути єдиним доказом, на якому ґрунтується висновок про доведеність його вини у вчиненні правопорушення.
Розглядаючи справу, суддя суду першої інстанції не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи,  зважаючи на те, що відбір біологічного середовища, який не зміг здати ОСОБА_2 дійсно був для нього проблематичним, у той же час він не висловлював заперечень щоб у нього взяли на аналізи кров, чого лікар в порушення п. 12-13 розділу III Інструкції не зробив, а тому підстави звинувачувати його в ухиленні від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відсутні.
Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019№ 1-р/2019).
Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі.
Що стосується інших доводів апеляційної скарги захисника, то вони є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
На підставі викладеного, оскаржувана постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі – закриттю.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 

постановив:

Апеляційну скаргу захисника КУЧМІЙ Д. В. задовольнити частково.
Постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 11.04.2023 відносно ОСОБА_8 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов