ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 634/396/23 Головуючий 1 інстанції: Зимовський О.С.
Провадження №: 33/818/891/23 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       30 серпня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Маленку В.В., за участі особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з участю його захисника Ярічевського В.В. за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника на постанову Сахновщинського районного суду Харківської області від 28.07.2023 року, -
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює директором ДП «Агрофірма Вікторія», мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 536,80 коп.
Судом встановлено, що 02.05.2023 о 17:15 год. ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 211340» державний номерний знак НОМЕР_1 , в смт. Сахновщина Красноградського району Харківської області на вул. Південновокзальна , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, порушення мови), чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 не визнав свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Пояснивши, що не був водієм транспортного засобу, а за кермом перебувала його дружина – ОСОБА_2 ..
Обставини вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 327942 від 02.05.2022 року, рапортами, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду з використанням приладу «Драгер», відеозаписами на CD-R диску. 
Таким чином, суд визнав ОСОБА_1 винним в порушенні вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції правопорушник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування постанови Сахновщинського районного суду м. Харкова від 28.07.2023 року у справі про адміністративне правопорушення №643/396/23 та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що постанова Сахновщинського районного суду Харківської області від 28.07.2023 року є необґрунтованою. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував фактичні обставини справи та не надав належної оцінки доказам по справі.
Правопорушник ОСОБА_1 зазначає, що працівниками поліції було безпідставно запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки, згідно зі словами апелянта, ОСОБА_1 02.05.2023 року не керував транспортним засобом, а був пасажиром.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначає, що на відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції не вбачається ані факт зупинки транспортного засобу водієм якого був би ОСОБА_1 , ані факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Апелянт вказує на те, що особа, яка складала протокол, заявила, що не бачила б, як ОСОБА_1 керував би транспортним засобом.
Крім того, вказує, що при складенні працівниками патрульної поліції було здійснено ряд порушень Закону, у зв`язку з чим підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не є беззаперечними.

Позиції учасників апеляційного провадження
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 та його захисник – Ярічевський В.В. просили про задоволення апеляційної скарги та про закриття провадження у справі за відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи правопорушника та його захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції, з огляду на матеріали адміністративної справи, дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на підставі ст. 36 КУпАП прийняв рішення про застосування до останнього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, з чим погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановлених обставин, постановити мотивоване законне рішення.
       Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Приймаючи рішення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у його відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.
Так, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 327942 від 02.05.2022 року, рапорти, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду з використанням приладу «Драгер», відеозаписи на CD-R диску.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів вчинення  ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, оскількивідеозапис не містить відомостей щодо керування автомобілем, апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Так, під час перегляду відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського в судовому засіданні під час апеляційного розгляду, встановлено, шо вся поведінка ОСОБА_1 на місці оформлення протоколу, свідчить про те, що він, відмовляючись від проходження огляду стан алкогольного сп`яніння, на вимогу працівника поліції, сприймав ситуацію саме як водій, що підтверджується його відмовою від проходження огляду на місці і бажанням пройти огляд в медичному закладі о 17:23:30, що зафіксовані на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, і після відмови від проходження огляду, під запис відмовився також і від підпису протоколу та надання у ньому письмових пояснень. 
В апеляційній скарзі та в судовому засіданні першої інстанції апелянтом було зазначено, що ОСОБА_1 02.05.2023 року не керував жодним транспортним засобом.. Вказує, що за кермом перебувала інша особа – його дружина, проте, з відеозапису вбачається, що жодних коментарів з приводу того, що ОСОБА_1 був пасажиром ця особа не надала.
Незрозумілим є те, чому стверджуючи, що за кермом перебувала інша особа, ОСОБА_1 не залучив її до спілкування з працівниками поліції, оскільки відповідно до показів особи, яка вчинила адміністративне правопорушення ця особа перебувала в сусідній будівлі.
Враховуючи викладене, твердження апелянта щодо невстановлення факту керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є неспроможним та спростовується як переглянутим відеозаписом так і іншими доказами, наявними в матеріалах справи. 
      Апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що протокол складався внаслідок саме відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Оскільки поведінка ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції давала підстави вважати, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст. 130 КУпАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я.
       З огляду на те, що факт керування транспортним засобом доведений та не спростований самим водієм, то ОСОБА_1 як водій, не мав підстав для відмови на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння. 
       Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні, у зв`язку з чим, апеляційний суд вбачає у діях ОСОБА_1 свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП. 
Протокол складався внаслідок відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, який визначений статтею 266 КУпАП, відповідно до якої, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння.
Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що в свою чергу обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в медичному закладі. 
       Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, млява мова.
       З чого слідує, що працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 .
Крім того, пунктом 1.3 ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП. 
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Враховуючи викладене, на переконання апеляційного суду доводи апелянта щодо відсутності в матеріалах справи доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не знайшли свого підтвердження.
       Навпаки ж всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.
Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені.
З врахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає. 
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 

Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, - 

ПОСТАНОВИВ:
Постанову Сахновщинського районного суду м. Харкова від 28.07.2023 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Апеляційну скаргу правопорушника – залишити без задоволення.
Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст.294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського Апеляційного суду О.М. Курило