УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2023 року
м. Київ
справа № 716/1916/22
провадження № 51-5328ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого 
ОСОБА_5 на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області 
від 24 квітня 2023 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 20 червня 2023 року 
у кримінальному провадженні № 12022262020002541 щодо 
ОСОБА_5 ,  
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянина України, уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 
ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24 квітня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі: 
за ч. 1 ст. 115 КК - на строк 8 років, ч. 1 ст. 263 КК - на строк 3 роки. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 00:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклих особистих неприязних відносин, переслідуючи мету умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, умисно завдав ОСОБА_6 удар ножем в грудну клітину, спричинивши останній тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, від якого вона померла на місці.
Крім того, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуваючи за місцем свого проживання 
на АДРЕСА_1 , незаконно зберігав боєприпаси без передбаченого законом дозволу - спортивно мисливські патрони кільцевого запалення до мисливської нарізної вогнепальної зброї калібру 5,6 мм в кількості 23 штуки, які виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 20 червня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24 квітня 2023 року щодо ОСОБА_5 - без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування оскаржених судових рішень та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що дії його підзахисного кваліфіковані неправильно, оскільки умислу на вбивство потерпілої в нього не було і він (з огляду на його поведінку під час та безпосередньо після вчинення злочину) міг діяти з неконкретизованим умислом. Стверджує, що в діях ОСОБА_5 наявний склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої. На вказане, як зазначає захисник, в порушення 
ст. 404 КПК не звернув уваги і суд апеляційної інстанції, який безпідставно залишив оскаржений ним вирок без змін. Крім того, зазначає, що з огляду на поведінку засудженого після вчиненого, а також те, що ОСОБА_5 є раніше не судимим, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання, до нього є підстави застосувати положення ст. 69 КК.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, 
що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо 
з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і 
не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Як убачається із копії оскарженого вироку, суд, мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.
Зокрема, суд ретельно дослідив докази, що підтверджують винуватість ОСОБА_5 
в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, обґрунтовано послався 
на: показання обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_7 , свідків 
ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,   ОСОБА_10 , експерта ОСОБА_11 , дані протоколу огляду місця події від 22 серпня 2022 року, протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 від 22 серпня 2022 року, протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 21 грудня 2022 року; дані запису розмови 1661136103.239356 зі спецлінії "102" ГУНП 
в Чернівецькій області, інформації Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Чернівецькій області від 22 серпня 2022 року; дані висновків експертів № 1253 від 31 серпня 2022 року, № 1405 від 06 вересня 2022 року, № 611 від 16 вересня 2022 року, № 1457 від 20 вересня 2022 року, № 114 та № 115 від 23 вересня 2022 року, № 206-МК від 12 жовтня 2022 року, також дані інших письмових доказів, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, 
а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 1 ст. 115 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності 
з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.
Доводи захисника про те, що дії його підзахисного кваліфіковані неправильно та що в них вбачається склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, були предметом розгляду та перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, які обґрунтовано вказали на їх безпідставність.
Так, ч. 1 ст. 115 КК визначає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
У свою чергу ч. 2 ст. 121 КК передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним 
при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю. 
При цьому варто зазначити, що умисне вбивство може бути вчинене з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті людини і бажає її настання, або з непрямим умислом - коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.
Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
Також слід враховувати, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів особа обирає відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.
З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що сукупністю наведених 
у вироку доказів підтверджено те, що поведінка засудженого та потерпілої, яка передувала події, механізм, характер, спосіб заподіяння та локалізація тілесних ушкоджень (грудна клітина), а також знаряддя злочину - ніж, безумовно свідчать 
про спрямованість дій засудженого саме на позбавлення життя потерпілої.
Таким чином закон України про кримінальну відповідальність застосовано вірно, про що обґрунтовано ствердив і суд апеляційної інстанції, переглянувши вказаний вирок 
за апеляційною скаргою захисника, доводи якої аналогічні доводам у його касаційній скарзі. 
Що стосується доводів захисника про можливість застосування до його підзахисного 
під час призначення йому покарання положень ст. 69 КК, то вони є безпідставними.
Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, 
а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне 
й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Статтею 69 КК регламентовано, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.
Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_5 , дотримуючись наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який раніше не судимий, не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, а також взяв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання покарання, та обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням усіх обставин справи у їх сукупності суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі 
з реальним його відбуванням. 
При цьому суд вірно ствердив і про відсутність підстав для застосування до засудженого положень ст. 69 КК.
Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 
за апеляційною скаргою його захисника, в тому числі в частині призначеного покарання, вказав на правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок 
без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.
Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення. 
З огляду на наведене Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
В касаційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів на обґрунтування необхідності застосування до засудженого положень ст. 69 КК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, Судом не встановлено.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області 
від 24 квітня 2023 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 20 червня 2023 року 
щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                  ОСОБА_3