ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року 
м. Київ
справа №140/5857/21
провадження № К/990/17857/23, № К/990/20449/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого- Смоковича М. І.,
суддів: Мацедонської В. Е., Уханенка С. А.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області, Державної податкової служби України про стягнення ненарахованої та неотриманої різниці втраченого заробітку та оплати вимушеного прогулу, провадження у якій відкрите 
за касаційними скаргами Головного управління Державної податкової служби у Волинській області, Державної податкової служби України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року (суддя Мачульський В. В.) і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2023 року (судді: Святецький В. В., Довгополов О. М., Гудим Л. Я.), та 
в с т а н о в и в:  
1. У червні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області), Державної податкової служби України (далі - ДПС України), у якому просив: 
- стягнути з ГУ ДПС у Волинській області ненараховану та неотриману різницю заробітної плати незаконно звільненого працівника у зв`язку зі зростанням посадового окладу за період з 17 березня 2015 року по 21 грудня 2020 року в розмірі 353627,90 грн;  
- стягнути з ГУ ДПС у Волинській області оплату вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 803/806/15-а про поновлення [ ОСОБА_1 ] на роботі за період з 22 грудня 2020 року по 5 квітня 2021 року в сумі 40075,24 грн, по 564,44 грн за кожен робочий день затримки виконання рішення суду. 
За наслідками розгляду цієї справи Волинський окружний адміністративний суд спершу постановив ухвалу від 1 листопада 2021 року, якою закрив провадження в частині позовних вимог про стягнення з ГУ ДПС у Волинській області на користь позивача ненараховану та неотриману різницю заробітної плати незаконно звільненого працівника у зв`язку зі зростанням посадового окладу за період з 17  березня 2015 року по 21 грудня 2020 року в розмірі 353627,90 грн. 
Щодо решти позовних вимог, то Волинський окружний адміністративний суд рішенням від 1 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2022 року, задовольнив їх частково: стягнув з ДПС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21  грудня 2020 року у справі № 803/806/15-а за період з 22 грудня 2020 року по 5  квітня 2021 року в сумі 10398,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовив. 
2. 25 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).   
З цього приводу пояснив, що під час розгляду справи № 140/5857/21 в суді першої інстанції основою для розрахунку середньоденного заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі № 803/806/15-а була постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі №  803/806/15-а, яку Верховний Суд постановою від 26 жовтня 2022 року скасував в частині визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Зазначив також, що розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду [у справі № 803/806/15-а] про поновлення ОСОБА_1 на роботі, який здійснив Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 14 квітня 2021 року [у справі № 803/806/15-а], оснований на середньоденній зарплаті в сумі 148,55 грн і є меншим, ніж той, який визначив Верховний Суд у постанові від 26  жовтня 2022 року у справі № 803/806/15-а (якою скасував постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 803/806/15-а), виходячи із середньоденної зарплати в сумі 564,44 грн. 
З уваги на це позивач вважав, що є достатні підстави для того, щоб переглянути за нововиявленою обставиною (якою, з погляду позивача, є постанова Верховного Суду від 26  жовтня 2022 року у справі № 803/806/15-а і встановлені нею обставини) рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року яке, позаяк передбачає стягнення середнього заробітку у значно меншому розмірі, аніж могло бути, якби розрахунок суми стягнення проводився на основі середньоденної зарплати в сумі 564,44 грн, порушує законні права та інтереси позивача, зокрема на мирне володіння своїм майном. 
3. За наслідками розгляду цієї заяви Волинський окружний адміністративний суд виніс рішення від 14 грудня 2022 року, яким задовольнив заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами; (1) рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року у справі №  140/5857/21 скасував та ухвалив нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Волинській області, ДПС України про стягнення ненарахованої та неотриманої різниці втраченого заробітку та оплати вимушеного прогулу задовольнив повністю; (2) стягнув з ДПС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21  грудня 2020 року у справі № 803/806/15-а за період з 22 грудня 2020 року по 4  квітня 2021 року в сумі 39510,80 грн.
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 4 квітня 2023 року залишив рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022  року у справі № 140/5857/21 без змін. 
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на дату ухвалення рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1  листопада 2021 року учасники справи не могли знати, що суд касаційної інстанції скасує рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 803/806/15-а.
З цього приводу в судових рішеннях мовиться про те, що підставою для ухвалення Волинським окружним адміністративним судом рішення від 1  листопада 2021 року у цій справі (про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21  грудня 2020 року у справі № 803/806/15-а) була постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі №  803/806/15-а, відповідно до якої середньоденна заробітна плата позивача становить 148,55 грн.
Оскільки Верховний Суд скасував постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 803/806/15-а в частині визначення середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 148,55 грн, суди першої і апеляційної інстанцій (в цій справі) дійшли висновку, що є достатні підстави переглянути рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1  листопада 2021 року за нововиявленими обставинами з підстави, яка передбачена пунктом 3 частини другої статті 361 КАС України.
З цих мотивів суд першої інстанції, висновок якого схвалив суд апеляційної інстанції, розрахував середній заробіток за час затримки виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 803/806/15-а за період з 22 грудня 2020 року по 4 квітня 2021 року в сумі 39510,80 грн, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 564,44 грн, який, за текстом судових рішень, був підтверджений постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №  803/806/15-а.
Щодо доводів відповідачів про те, що в спірних правовідносинах, які стосуються затримки виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21  грудня 2020 року у справі № 803/806/15-а, не було підстав для правонаступництва ними повноважень Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) і Головного управління ДФС у Волинській області суди (далі - ГУ ДФС у Волинській області) попередніх інстанцій зауважили, що саме за наказом ДПС України від 5  квітня 2021 року № 695-о ОСОБА_1 був поновлений на посаді першого заступника начальника ГУ ДПС у Волинській області на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 803/806/15-а, яке у цій частині залишене без змін згідно з постановою Верховного Суду від 26  жовтня 2022  року. 
Касаційне оскарження
4. У касаційній скарзі ГУ ДПС у Волинській області просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2023 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. 
Касаційну скаргу її автор подав з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, у зв`язку з чим пояснив, що суди попередніх інстанцій не зважили на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 лютого 2021  року у справі № 826/9815/18, від 14 квітня 2021 року у справі № 826/14904/18, від 13 травня 2021 року у справі № 826/2850/17, від 3 червня 2021 року у справі №  640/19105/19.
Скаржник, з-поміж іншого, зауважив, що суму середнього заробітку, яку стягнув Волинський окружний адміністративний суд рішенням від 1 листопада 2021 року, цей суд визначив спираючись на норми законодавства (статтю 236 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України), Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), а не на рішення суду в іншій справі (№ 803/806/15-а). 
Водночас ГУ ДПС у Волинській області зазначає про те, що не є належним відповідачем за вимогами про стягнення (на підставі статті 236 КЗпП України) середнього заробітку за затримку виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року у справі № 803/806/15-а, адже ці вимоги (про поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку) не пов`язані з виконанням владних управлінських функцій. 
У цьому зв`язку ГУ  ДПС у Волинській області теж апелює до постанови Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 803/806/15-а, у якій написано про те, що не було підстав для стягнення з ГУ ДПС у Волинській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позаяк суть спору у справі № 803/806/15-а не стосується публічно-владних функцій, що були передані ДПС України, і на момент вирішення (судом першої інстанції в тій справі) питання про заміну відповідача до Реєстру [Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань] не був унесений запис про припинення ДФС України та ГУ ДФС у Волинській області. З цієї причини Верховний Суд постановою від 26 жовтня 2022  року стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу з ГУ ДФС у Волинській області. 
З доводів ГУ ДПС у Волинській області можна зрозуміти, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у справі № 803/806/15-а мав стягуватися теж з ГУ  ДФС у Волинській області.   
Поза тим, наприкінці ГУ ДПС у Волинській області покликається на постанову Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 826/23422/15 (касаційне провадження № К/9901/14842/20), у які висловлена думка (позиція) стосовно суті нововиявлених обставин, а також стосовно того, що не може вважатися такою обставиною. З погляду відповідача на ці висновки суду касаційної інстанції потрібно було зважити, перед тим як переглядати судове рішення в цій справі за нововиявленими обставинами. 
5. ДПС України теж подала касаційну скаргу на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2023 року, у якій просить скасувати ці судові рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення в цій справі за нововиявленими обставинами. 
Ця касаційна скарга подана теж з підстави, яка передбачена пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, у зв`язку з чим її автор покликається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 лютого 2021 року у справі №  826/9815/18, від 13  жовтня 2021 року у справі № 803/130/16, від 26 жовтня 2022 року у справі №803/806/15-а.
ДПС України навела мотиви, які за своїм змістом подібні до тих, які написані в касаційні скарзі ГУ ДПС у Волинській області. 
За текстом цієї касаційної скарги ДПС України вважає, що суди попередніх інстанцій: 1) неправильно застосували норми статті 52 КАС України; пунктів 5, 6, 8 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074; пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України»; розпорядження Кабінету Міністрів України «Питання Державної податкової служби» від 21 серпня 2019 року № 682-р; (2) не врахували, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань не було внесені записи про припинення ДФС України та її територіальних органів; (3) не врахували практику Верховного Суду та те, що положення КАС України, на відміну від чинного цивільного чи господарського процесуального законодавства, не пов`язують процесуальне правонаступництво з обов`язковою наявністю факту припинення юридичної особи. Ключовим за правилам КАС України є доведення обставин вибуттям сторони - суб`єкта владних повноважень з відносин, щодо яких виник спір. Такі правила КАС України встановлені виходячи із специфіки публічно-правових відносин, а саме: з тією обставиною, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації. Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень; (4) застосовували лише частково висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №  803/806/15-а, тобто тільки щодо розрахунку середньоденного заробітку, тож неправильно поклали на ДПС України обов`язок по виконанню рішення суду від 21  грудня 2020 року у справі № 803/806/15-а в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.
ДПС України переконана в тому, що висновки Верховного Суду, написані у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 803/806/15-а, потрібно застосовувати комплексно. Тож вважає, що оскільки цей суд скасував рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 803/806/15-а та задовольнив вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до ГУ ДФС у Волинській області, неперсоніфіковані вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу Міністерства доходів і зборів України, поновлення на посаді першого заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області, то ДПС України та її територіальні органи станом на дату перегляду рішення за нововиявленими обставинами у справі № 140/5857/21 не мають обов`язку виконувати судове рішення у справі №  803/806/15-а, тому не може підлягати задоволенню вимога про стягнення з ДПС України оплати вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі №  803/806/15-а. 
За текстом касаційної скарги, ДПС України та ГУ ДПС у Волинській області не є належними відповідачами, такими є ДФС України та ГУ ДФС у Волинській області.  
6. Касаційна скарга ГУ ДПС у Волинській області (№  К/990/17857/23) і касаційна скарга ДПС України (№  К/990/20449/23) об`єднані в одне касаційне провадження (№  К/990/17857/23). 
Відзивів на касаційні скарги суд на дату розгляду справи не отримав. 
Нормативне регулювання 
7. Відповідно до частини другої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
За частиною другою статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Згідно з частиною третьою статті 361 КАС України перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.
За частиною четвертою статті 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Висновки Верховного Суду
8. Зважаючи на підстави для касаційного оскарження судових рішень, які заявили відповідачі у цій справі, колегія суддів вважає за потрібне спершу ще раз стисло означити суть правової ситуації, за якої були ухвалені ці судові рішення, а після того зупинитися на власне підставах касаційного перегляду. 
Отож Волинський окружний адміністративний суд переглянув за нововиявленими обставинами своє ж рішення від 1 листопада 2021 року у справі № 140/5857/21 з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 361 КАС України («скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду»). Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 4 квітня 2023 року залишив це рішення (ухвалене за наслідками перегляду справи №  140/5857/21 за нововиявленими обставинами) без змін. 
Спір у справі № 140/5857/21 (принаймні в частині, щодо якої ухвалене рішення суду від 1 листопада 2021 року) стосувався стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21  грудня 2020 року у справі № 803/806/15-а. Вище написано, що саме вирішив цей суд у вказаній справі (про поновлення ОСОБА_1 на посаді). Тут лише звернемо увагу на те, що цей суд стягнув з ГУ ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 508735,64  грн. Для розрахунку цієї суми суд керувався приписами Порядку № 100 і обчислив його виходячи з того, що останніми двома місяцями, у яких позивач мав нарахований дохід (заробітну плату) перед звільненням, є травень і червень 2014 року. На основі відомостей про дохід позивача за ці місяці суд першої інстанції (у справі № 803/806/15-а) визначив середньоденну зарплату в розмірі 352,31 грн, яку, відтак, помножив на кількість днів вимушеного прогулу. 
Суд апеляційної інстанції (у справі № 803/806/15-а) зазначив про те, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який належить стягнути на користь ОСОБА_1 , мав обчислюватися відповідно пункту 4 Порядку № 100, згідно з яким якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. З уваги на ці положення апеляційний суд визначив середньоденний заробіток позивача в сумі 148,55 грн, відтак розрахував, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, який належить стягнути з ГУ ДПС у Волинській області на користь позивача, становить 214506,20  грн. З цих причин рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі №  803/806/15-а було змінене в частині суми середнього заробітку, яку слід стягнути на користь позивача. 
Повертаючись до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1  листопада 2021 року у справі № 140/5857/21 зауважимо, що для обчислення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 803/806/15-а (про поновлення на посаді) цей суд теж звертався до положень пункту 4 Порядку № 100 й додав, що за такими самими правилами розраховував середній заробіток - щоправда за період вимушеного прогулу - Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 803/806/15-a. 
Тимчасом Верховний Суд за наслідками касаційного перегляду судових рішень у справі № 803/806/15-а ухвалив згадану вище постанову від 26 жовтня 2022 року, якою ухвалив нове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким стягнув з ГУ ДФС у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 508735,64 грн з відрахуванням податків та зборів.
Колегія суддів звертає увагу, що судові рішення у справі № 803/806/15-a суд касаційної інстанції переглядав суто в аспекті належного відповідача за позовом. За текстом постанови Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення або припинення первісного суб`єкта - ДФС України та її територіальних органів, або переходу їх функцій (адміністративної компетенції), з яких виник спір, до ДПС України та її територіальних органів.
У підсумку Верховний Суд виснував, що на момент виникнення спірних правовідносин до ДПС України та її структурних підрозділів перейшли частково повноваження ДФС України та її територіальних органів, а саме щодо сфери реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску.
Відтак продовжив, що спір у цій справі [№ 803/806/15-a] виник у відносинах публічної служби і стосується поновлення позивача на посаді першого заступника начальника ГУ Міндоходів у Волинській області із одночасним стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У такому випадку, мовиться далі у постанові від 26 жовтня 2022 року, заміна ДФС України та його територіальних підрозділів як відповідачів може мати місце виключно у випадку фактичного їх вибуття унаслідок припинення.  
З уваги на наведене Верховний Суд у постанові від 26 жовтня 2022 року зазначив, що позаяк суть спору у цій справі [№ 803/806/15-a] не стосується публічно-владних функцій, що були передані ДПС України, і на момент вирішення судом питання про заміну відповідача до Реєстру [Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань] не був унесений запис про припинення ДФС України та ГУ ДФС у Волинській області, висновок судів попередніх інстанцій про стягнення середнього заробітку із ГУ ДПС у Волинській області є безпідставним. 
З наведених мотивів Верховний Суд й ухвалив нове рішення у справі № 803/806/15-a в частині стягнення середнього заробітку, яке позивач зазначив як привід для перегляду судових рішень у справі №  140/5857/21 за нововиявленими обставинами. 
9. Повертаючись до підстав для касаційного оскарження, які заявили відповідачі, то зважаючи на схожість їхніх доводів ці підстави умовно можна поділити на дві групи: (1) перша стосується питання про належного відповідача за позовом у справі №  140/5857/21 полягає головно в тому, що суди першої і апеляційної інстанції - під час перегляду рішення суду у справі № 140/5857/21 за нововиявленими обставинами - мали би теж зважити на висновки, яких дійшов Верховний Суд у справі №  803/806/15-а (постанова від 26 жовтня 2022 року) з цього приводу та застосувати і їх теж (а не лише щодо суми стягнення) під час перегляду. Аргументи відповідачі в цій частині дають підстави вважати, що така їхня позиція означає, що вони [відповідачі] погоджуються з можливістю перегляду судового рішення у справі № 140/5857/21 за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 361 КАС України, або щонайменше допускають таку можливість, якщо під час цього перегляду були би застосовані (чи повторені) висновки суду касаційної інстанції у справі №  803/806/15-а щодо правонаступництва повноважень ДФС України і її територіальних органів у відносинах, пов`язаних з проходженням публічної служби. Та позаяк під час перегляду рішення суду у справі №  140/5857/21 за нововиявленими обставинами суди попередніх інстанцій не взяли до уваги цього аспекту правовідносин, то на їхню [відповідачів] думку оскаржені судові рішення не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка висловлена - окрім як у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 803/806/15-а - у постановах від 11  лютого 2021 року у справі № 826/9815/18, від 14 квітня 2021 року у справі №  826/14904/18, від 13 травня 2021 року у справі № 826/2850/17, від 3 червня 2021 року у справі № 640/19105/19, від 13 жовтня 2021 року у справі № 803/130/16, від 26  жовтня 2022 року у справі №803/806/15-а; (2) друга частина доводів відповідачів, а радше одного з них - ГУ ДПС у Волинській області, стосується власне підстав для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами у значенні частини другої статті 361 КАС України й у цьому зв`язку робиться покликання на постанову Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 826/23422/15 (касаційне провадження № К/9901/14842/20), висновки якої, як можна зрозуміти, мали б застерегти б від самої можливості переглядати рішення суду у справі № 140/5857/21 у зв`язку з ухваленням постанови Верховного Суду від 26 жовтня 2022  року у справі № 803/806/15-а, якби суди попередніх інстанцій мали ці висновки на увазі, коли ухвалили оскаржені судові рішення. 
10. З уваги на окреслений контекст, за якого суди попередніх інстанцій переглянули рішення суду у справі № 140/5857/21 за нововиявленими обставинами, у зіставленні з вимогами закону, які регламентують застосування цього механізму перегляду судових рішень, якими закінчено розгляд справи і які набрали законної сили, колегія суддів зазначає, що у цьому касаційному провадженні переглянути згадані судові рішення видається за можливе крізь призму відповідності застосування судами попередніх інстанцій положень частини другої статті 361 КАС України висновкам, які висловлені у постанові від 19 жовтня 2020 року у справі № 826/23422/15 (яку, з-поміж інших, зазначило ГУ ДПС у Волинській області як приклад правильного правозастосування). 
У цій постанові Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у перегляді судового рішення [у справі №  826/23422/15] за нововиявленими обставинами з мотивів ухвалення (пізніше в часі) постанови Великої Палати Верховного Суду [від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/988/18] зауважив, серед іншого, що за своїм змістом нововиявленими обставинами є фактичні дані, що в установленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення. До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Істотними обставинами є фактичні дані (явища, події, факти або сукупність умов), що в установленому порядку спростовують факти, які були покладено в основу судового рішення. Тобто [як зазначено у постанові від 19 жовтня 2020 року у справі №  826/23422/15] це обставини, які впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, обізнаність суду стосовно яких у розгляді справи забезпечила б прийняття цим судом іншого рішення. Водночас, нововиявленими слід уважати обставини (як фактичного, так і правового характеру), які об`єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення.
Отже, як підсумував Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2020 року у справі №  826/23422/15, умовами для перегляду рішення в зв`язку з нововиявленими обставинами є істотність нововиявлених обставин для вирішення спору, існування їх на момент вирішення адміністративної справи та виявлення таких після прийняття рішення зі спору.
За текстом цієї постанови, не відносяться до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи.  
Верховний Суд звернув також увагу на те, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.
Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
11. Тепер пригадаємо, що в цій справі приводом для перегляду рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року [у справі №  140/5857/21] за нововиявленими обставинами стало те, що Верховний Суд постановою від 26 жовтня 2022 року у справі № 803/806/15-а стягнув з ГУ ДФС у Волинській області середній заробіток за час вимушеного прогулу (у зв`язку з неправомірним звільненням ОСОБА_1 ) в розмірі 508735,64 грн. З уваги на цю суму позивач виснував, що її розрахунок базується на іншому (більшому) розмірі середньоденної заробітної плати, ніж той, який покладений в основу розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді, який навів суд першої інстанції в рішенні від 1 листопада 2021 року у справі №  140/5857/21. 
Позивач вважав, що причиною цьому є те, що суд першої інстанції, коли ухвалював постанову від 1  листопада 2021 року, орієнтувався на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 803/806/15-а і тому використав ту саму суму середньоденного заробітку, яку визначив апеляційний суд у своїй постанові (у справі № 803/806/15-а). Та позаяк Верховний Суд постановою від 26 жовтня 2022 року у справі № 803/806/15-а змінив цей розрахунок і ця обставина (розрахунок/сума середнього заробітку), на думку позивача, мала значення для вирішення справи № 140/5857/21 (в частині розрахунку суми і стягнення середнього заробітку), він ініціював перегляд рішення суду від 1  листопада 2021 року у справі № 140/5857/21 за нововиявленими обставинами (на підставі пункту 3 частини другої статті 361 КАС України). Суди першої і апеляційної інстанцій погодилися з обґрунтуванням вимог позивача. 
12. Зважаючи на наведені вище твердження Верховного Суду, висловлені у постанові від 19 жовтня 2020 року у справі № 826/23422/15, щодо суті нововиявлених обставин, які у значенні статті 361 КАС України можуть слугувати підставою для перегляду судового рішення, колегія суддів у вимірі обставин цієї справи зазначає, що  постанова Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 803/806/15-а не спричинилася до появи (виявлення) нових фактичних обставин, які не були відомі раніше, але існували і мали значення для правильного вирішення справи №  140/5857/21. 
Розрахунок середнього заробітку - як за час вимушеного прогулу, так і за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді - має здійснюватися за правилами, визначеними Порядком №  100; постанова суду касаційної інстанції може слугувати тут лише прикладом застосування/трактування положень Порядку № 100, якщо подібність правової ситуації, за якої вона ухвалена, це дозволяє. 
Волинський окружний адміністративний суд під час ухвалення рішення від 1  листопада 2021 року в частині стягнення середнього заробітку спирався саме на вимоги Порядку № 100 і використовував для цього фактичні дані (щодо доходів позивача), які встановлені на підставі наявних у справі доказах. Якщо з певних причин позивач не погоджувався з розрахунком суми, який здійснив цей суд чи суд апеляційної інстанції, він не був позбавлений права оскаржити судове рішення в касаційному порядку, спираючись на відповідні висновки суду касаційної інстанції (в іншій справі) щодо застосування положень Порядку № 100. Але ці правозастосовні висновки, навіть за умови, що вони висловлені у справі, в якій позивачем є та сама особа, не можуть інтерпретуватися як «нововиявлена обставина» для перегляду судового рішення (яке набрало законної сили) в іншій справі, щоб таким чином виправити, як вважає позивач, судові помилки, змінивши це судове рішення й збільшити суму стягнення. 
Принагідно колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 26  жовтня 2022 року у справі № 803/806/15-a не розглядалося питання про розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу крізь призму застосування певних положень Порядку № 100, які стосуються обчислення середнього заробітку для оплати періоду вимушеного прогулу. 
Та навіть безвідносно до цього, згадана постанова Верховного Суду не позначилася на фактичних обставинах справи № 140/5857/21; [переглянуте] рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року в аспекті розрахунку суми середнього заробітку, а конкретно щодо встановлення/визначення суми середньоденного заробітку ОСОБА_1 , не спиралося і не могло спиратися на інше судове рішення, тож скасування за наслідками касаційного розгляду постанови апеляційного суду у справі № 803/806/15-a в цьому контексті не могло створити умов для перегляду судових рішень в цій справі з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 361 КАС України. 
З тих самих мотивів колегія суддів не вважала за можливе переглядати оскаржені судові рішення у вимірі доводів скаржників про належного відповідача. Колегія суддів наголошує, що правова позиція Верховного Суду щодо цього питання, висловлена у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 803/806/15-a, а також в інших постановах, які зазначені у касаційних скаргах як приклад для порівняння, не є і не може інтерпретуватися як нововиявлена обставина та використовуватися як привід для виправлення можливих помилок судів нижчих інстанцій в іншій справі шляхом перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами. Це не узгоджується зі самою суттю нововиявлених обставин, як її окреслив Верховний Суд у згадуваній постанові 19 жовтня 2020 року у справі № 826/23422/15, та суперечить призначенню (меті) механізму перегляду судових рішень з цих підстав. 
13. Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій надали помилкову правову оцінку доводам, якими ОСОБА_1 обґрунтував заяву про перегляд за нововиявленим обставинами рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року в цій справі, відтак дійшли необґрунтованих і хибних висновків, що постанова Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №  803/806/15-a дала  підстави для перегляду цього рішення з наведених підстав. 
Переглянувши судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій відповідно до статті 341 КАС України колегія суддів, зваживши також на вимоги статей 351, 369 КАС України, дійшла висновку, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалені за наслідками провадження за нововиявленими обставинами, мають бути скасовані, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року - залишене в силі.
Керуючись статтями 260, 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
1.          Касаційні скарги Головного управління Державної податкової служби у Волинській області, Державної податкової служби України задовольнити частково. 
2.          Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2023 року у справі № 140/5857/21 скасувати, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1  листопада 2021 року залишити в силі. 
4.          Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Волинського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року у справі № 140/5857/21 за нововиявленими обставинами. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                М. І. Смокович 
Судді                                                                                          В. Е. Мацедонська
                                                                                          С. А. Уханенко