ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 686/310/23
Провадження № 22-ц/4820/1202/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа – Виконавчий комітет Хмельницької міської ради, про визнання особи безвісно відсутньою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 травня 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У грудні 2022 року ОСОБА_1 у порядку окремого провадження звернувся до суду з заявою про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа – Виконавчий комітет Хмельницької міської ради (далі – 
ОСОБА_2 зазначив, що він разом із дружиною ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_4 , проживав на умовах найму у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить до державного житлового фонду. Понад 12 років ОСОБА_4 не з`являється у квартирі, родичам не відомо, де вона перебуває та мешкає, заходи розшуку ОСОБА_4 виявилися безрезультатними. Останні відомості про місце перебування ОСОБА_4 отримані судом в іншій справі 28 березня 2019 року. Визнання ОСОБА_4 безвісно відсутньою необхідне йому для вирішення питання щодо приватизації квартири.
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_4 безвісно відсутньою з 1 квітня 2019 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 травня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не довів відсутність відомостей про дійсне місце перебування ОСОБА_4 і неможливість отримання цих відомостей.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що більше одного року в місці постійного проживання ОСОБА_4 немає відомостей про місце її перебування, внаслідок чого відмова суду у визнанні ОСОБА_4 безвісно відсутньою є безпідставною.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість. При цьому  ОСОБА_2 зазначив, що виїзд ОСОБА_4 з України за кордон не є підставою для визнання її такою, що зникла безвісти, а у разі визнання ОСОБА_4 безвісно відсутньою вона втратить право на житло.

Щодо розгляду справи апеляційним судом за відсутності заявника та його представника

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», заява №11681/85, рішення від 7 липня 1989 року, пункт 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.
Справа призначена до судового розгляду на 4 липня 2023 року о 10 годині.
22 травня 2023 року заявник ОСОБА_1 і його представник, адвокат Іваницький А.М., одержали судову повістку про виклик у судове засідання, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с. 97). Крім того, направлені на адресу ОСОБА_1 судові повістки повернулися до суду з відміткою у поштовому повідомленні про відсутність адресата за місцем проживання (а.с. 94, 95). Тобто позивач і його представник повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді.
Адвокат  ОСОБА_5 звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи посилаючись на свою зайнятість в іншому судовому засіданні.
Оскільки поважність причини неявки заявника ОСОБА_1 і його представника, адвоката Іваницького А.М., не підтверджена, а останні реалізували своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, то апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу в даному судовому засіданні.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 
4 грудня 1999 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з громадянином Чеської Республіки ОСОБА_6 . Відтоді ОСОБА_4 проживала за межами України та набула громадянство Чеської Республіки.
Місце проживання заявника ОСОБА_1 , його дружини ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить до державного житлового фонду.
Рішенням Міськвиконкому від 23 квітня 2009 року №391 змінено договір найму вказаної квартири. За згодою наймача ОСОБА_4 та інших членів сім`ї, які проживали з нею, ОСОБА_1 визнано наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення.
26 червня 2018 року Комунальне підприємство «Управляюча муніципальна компанія «Озерна» та ОСОБА_1 переуклали договір найму квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого вказана квартира надана у безстрокове користування наймачу ОСОБА_1 і членам його сім`ї, дружині ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 .
Під час розгляду Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області справи №686/1857/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Управління Комунального майна Хмельницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_4 зверталася до суду з заявою від 28 березня 2019 року про розгляд справи без її участі. При цьому ОСОБА_4 повідомила суд про те, що вона постійно проживає та працює у Чеській Республіці; її адреса: АДРЕСА_2 ; між нею та сином спору немає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.  У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.  Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.
За змістом пункту 3 частини першої частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
В силу статей 305-308 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що безвісна відсутність – це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
Фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
При цьому перш за все має бути з`ясовано місце постійного проживання особи на час її зникнення, заходи, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.
Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:
а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;
б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;
в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;
г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.
Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 травня 2018 року (справа №225/1297/17).
На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 подав суду першої інстанції: акт Комунального підприємства «Управляюча муніципальна компанія «Озерна» від 6 грудня 2022 року № 174 про непроживання з 2010 року ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 ; довідку Відділення поліції №1 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 27 грудня 2022 року про неможливість встановлення місця перебування ОСОБА_4 за результатами перевірки; повідомлення Відділення поліції №1 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 28 грудня 2022 року про непроживання ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 .
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, на підставі зазначених доказів, які належним чином оцінені, врахувавши вищезазначені норми права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що сам по собі факт непроживання ОСОБА_4 за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про її місце перебування не є безумовною підставою для визнання її безвісно відсутньою.
При цьому суд обґрунтовано керувався тим, що заявник не довів відсутність відомостей про дійсне місце перебування ОСОБА_4 і неможливість отримання цих відомостей. До того ж, матеріали справи містять відомості про місце проживання ОСОБА_4 на теперішній час, які заявником не спростовані.
Посилання ОСОБА_1 на доведеність своїх вимог і неналежність судової оцінки доказів не відповідає фактичним обставинам справи.
Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи та зробив правильні висновки з цих обставин. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права є необґрунтованими.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 травня 2023 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 5 липня 2023 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Палінчак О.М.                
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 66