Справа № 128/1120/23
Провадження № 22-ц/801/1567/2023
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2023 року	Справа № 128/1120/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Денишенко Т.О., Медвецького С.К., 
               за участю секретаря судового засідання Ковальчук О.А.,
               за участю сторін: позивача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - адвоката Голівського В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №128/1120/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні спадковим майном, зобов`язання вчинити дії, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року про забезпечення позову, яка постановлена суддею Шевчук Л.П. в Вінницькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 20 червня 2023 року,

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_1 - адвокат Найчук О.Є. подала до суду заяву про забезпечення позову, мотивуючи тим, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про встановлення факту, що має юридичне значення, поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про усунення перешкод в користуванні спадковим майном, зобов`язання вчинити дії. Вважає, що відповідач-позивач ОСОБА_2 , отримавши свідоцтва про право на спадщину, може розпорядитися спірним спадковим майном та відчужити його, а в разі задоволення первісного позову, буде неможливо виконати рішення суду. 
Таким чином, просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, а саме на житловий будинок по АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Scoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року заяву задоволено.
Накладено арешт на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 .
Накладено арешт на автомобіль марки «Skoda Octavia», сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 2010 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 .

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Просила скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що з метою забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, необхідно забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне нерухоме та рухоме майно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається, що судом першої інстанції не було враховано те, що яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

В первісних позовних вимогах позивач ОСОБА_1 просить суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль марки «Skoda Octavia», сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 2010 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , та поділити вказане спільне сумісне майно та визнати за ОСОБА_1 право власності на частини будинку та на частини автомобіля.

В свою чергу ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні спадковим майном, зобов`язання вчинити дії.

Таким чином, між сторонами наявний спір щодо майна: житлового будинку та транспортного засобу, яке зареєстроване на за ОСОБА_3 . 

За таких обставин колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є співмірним заявленим вимогам.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вказане свідчить про те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову, оскільки між сторонами виник спір і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим ефективний захист та поновлення порушених законних прав і інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Крім того, колегія суддів зауважує, що заходи забезпечення позову носять лише тимчасовий характер.

Згідно із пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, враховуючи характер спірних правовідносин, судом першої інстанції відповідно до статті 150 ЦПК України правомірно забезпечено позов, з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги зводяться до суперечливого тлумачення норм процесуального права і незгоди з висновками суду першої інстанції.

Процесуальних порушень, які були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції чи призвели б до неправильного вирішення справи апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року про забезпечення позову залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 липня 2023 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Денишенко Т.О.
                                                       
                                                       Медвецький С.К.